ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року   Справа № 903/1075/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. ,  суддя Коломис В.В. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.
за участю представників сторін:
позивача: Цимбалюк І.А., адвоката, ордер на надання правничої допомоги від 19.02.2026 Серія АВ №1274954
відповідача: Дзюрило А.Р., адвоката, ордер на надання правничої допомоги від 06.01.2026 Серія АС №1169517
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" на рішення господарського суду Волинської області, ухваленого 23.12.25р. суддею Гарбар І. О. у м.Луцьку у справі № 903/1075/25 
за позовом Фермерського господарства "Агроера Вітто" 
до Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" 
про стягнення 712365,35 грн 

ВСТАНОВИВ:

17.11.2025 представник Фермерського господарства "Агроера Вітто" сформував в системі "Електронний суд" позовну заяву до Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" про стягнення 712365,35 грн, в т.ч.: 709101,54 грн авансовий платіж та 3263,81 грн 3% річних.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №3710 від 05.08.2025.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1075/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" на користь Фермерського господарства "Агроера Вітто" 710558,60 грн заборгованості, в т.ч.: 709101,54 грн основний борг та 1457,06 грн 3% річних, а також 8526,70 грн витрат по сплаті судового збору та 9974,64 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті позову відмовлено.
Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить викликати в суд спеціаліста - Стречена Сергія Омеляновича інженера з впровадження нової техніки й технологій ПрАТ "ВФК" (адреса для повідомлення про виклик - 43023, м. Луцьк, вул. Мирослава Скорика, 16, тел. 050-378-28-28), з метою надання консультацій, роз`яснення технічних питань щодо механізму та особливостей агрегатування, калібрування жатки моделі S978BTRP-70, серійний номер 15043, з зернозбиральним комбайном John Deere моделі S770, її налаштування та введення в експлуатацію, та інших технічних питань.
Рішення Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 в справі №910/1075/25 - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Стягнути з Фермерського господарства "Агроера Вітто" (код ЄДРПОУ 33959230) на користь Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" (код ЄДРПОУ 13356951) судові витрати, понесені в суді першої та апеляційної інстанції. 
Вважає, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав не з`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеністю обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Так, вказує, що судом першої інстанції не було враховано умови Додаткової угоди №1 від 17.09.2025, підписаної обома сторонами про погодження додаткового строку для поставки датчика. А тому вважає, висновок суду про поставку некомплектного Товару (до закінчення обумовленого сторонами строку для поставки датчика) необґрунтованим.
Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги та не було надано належної правової оцінки відповіді від заводу-виробника компанії Dominoni S.r.l. від 02.12.2025 та Володимира Фрідріха від 09.12.2025.
Звертає увагу, що поставлений адаптер (рама та мультифікаційне з`єднання) є належною опцією, сумісною з комбайном John Deere, а позивачем не було надано ніяких доказів, які б це спростовували.
Зазначає, що покупцем не було здійснено 70% оплату вартості товару та вчинено самовільну спробу під`єднання жатки з комбайном без її розвантаження з прибулого транспорту, чим було порушено правила безпеки та експлуатації.
Так з посиланням на умови договору вказує, що договірними умовами передбачено механізм проведення продавцем налагоджувальних робіт та введення товару в експлуатацію за участю сервісного інженера продавця, що покупцем зроблено не було (в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача стосовно здійснення налагоджувальних робіт та введення товару в експлуатацію), тому і у продавця не виник обов`язок забезпечити явку свого сервісного інженера 22.08.2025 (тобто в день поставки товару) для здійснення налагоджувальних робіт та введення товару в експлуатацію.
Вказане свідчить про хибність висновку суду про недобросовісні дії відповідача через незабезпечення ним присутності сервісного спеціаліста при поставці товару, а також про те, що позивач порушив процедуру (порядок) під`єднання жатки до комбайну, він порушив правила здорового глузду вчинивши самовільну спробу під`єднання жатки з комбайном без її розвантаження з прибулого транспорту.
Звертає увагу, що Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність», листи-відповіді Dominoni S.r.l. від 02.12.2025 та Володимира Фрідріха від 09.12.2025 Позивачем перевірка відповідності заявленим технічним характеристикам жатки, її калібрування здійснювалося з порушенням встановленої процедури та за відсутності будь-якого датчика, що мало наслідком виникнення на моніторі комбайна незрозумілих для Позивача повідомлень, та призвело до формування хибних висновків Позивача про наявність дефектів поставленої жатки.
Таким чином, судом не було з`ясовано обставини перевірки Позивачем Товару на його відповідність якісним та кількісним характеристикам, що мало наслідком формування хибного висновку про підставність відмови Позивача від Товару.
Зауважує, що у зв`язку із необґрунтованою відмовою Позивача від прийняття Товару та нездійснення ним оплати Товару на умовах та у строки, передбачені Договором, Відповідач повідомив Позивача листом від 25.09.2025 вих.№352 про те, що Покупцем не було здійснено ряд дій, необхідних для належного налаштування та перевірки жатки заявленим технічним характеристикам, безпідставність висновків про наявність у неї «дефектів», а тому необґрунтованість відмови від Товару; про застосування пункту 2.3 Договору та покриття штрафної санкції в розмірі 30 % від загальної ціни Товару шляхом залишення в себе внесеної Покупцем Продавцеві оплати за Товар в сумі 709 101,54 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду. Просить апеляційну скаргу ПрАТ «Волинська фондова компанія» залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 у справі №903/1075/25 залишити без змін.
Крім того, ухвалою суду від 10.03.2026 відмовлено в задоволенні клопотання про виклик в суд спеціаліста, у зв`язку із відсутністю необхідності з`ясування технічних питань та надання відповідних консультацій. 
В судовому засіданні представник скаржника підтримала подану апеляційну скаргу та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить її задоволити. 
Представник позивача заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить відмовити в її задоволенні.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
05.08.2025 між Фермерським господарством "АГРОЕРА ВІТТО" (надалі - Позивач) та Приватним акціонерним товариством "ВОЛИНСЬКА ФОНДОВА КОМПАНІЯ" (надалі - Відповідач) укладено договір поставки №3710 (надалі Договір, а.с.47-48). 
У відповідності до умов договору, Відповідач - продавець (постачальник) зобов`язався в порядку та на умовах визначених Договором передати у власність Покупця (Позивача) товар для використання у його господарській діяльності, а Покупець зобов`язався в порядку та на умовах визначених цим Договором прийняти та оплатити товар - жатку кукурудзяну S978BTRP-70 (надалі Товар). 
Згідно п.п. 1.1 Договору, додаткова інформація про Товар жатка кукурудзяна S978BTRP-70 суцільна, 8р з міжряддям 70 см, серія S97, трансмісія з масляною ванною, з подрібнювачем, лінійка ROCK, вальці з ребрами. Опції товару: 1. пара стеблоломачів; 2. шаблон для контролю плит стола; 3. датчик висоти зрізу; 4. адаптер (рама та мультифікаційне з`єднання) для JOHN DEERE. 
Загальна ціна Товару (ціна Договору) на день укладення Договору - 2 363 671,80 (два мільйони триста шістдесят три тисячі шістсот сімдесят одна гривня вісімдесят копійок), в тому числі ПДВ 20%, що становить 49000,00 євро за курсом продажу євро до гривні за 05.08.2025 (48,2382 грн за 1 євро). Остаточна ціна товару (ціна договору) визначається згідно умов даного договору. 
Сторони погодились, що оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця в наступному порядку:
- 30% від загальної вартості товару в гривнях на день укладення даного договору, з урахування вимог п.1.4. даного договору, до 08.08.2025;
- 70% від загальної вартості Товару в гривнях на день укладення даного договору, з урахування вимог п.1.4. даного договору, протягом одного календарного дня за фактом прибуття Товару на склад Покупця ( п. 1.3 Договору). 
Відповідно п.1.6 Договору, термін прибуття Товару на склад Продавця до 15.09.2025 за умови надходження оплати за Товар згідно з ч. "а" п. 1.3 даного Договору на поточний рахунок Продавця.
П. 2.3. договору сторони досягли домовленості, що у випадку необґрунтованої відмови покупця від прийняття товару та/або у випадку нездійснення оплати товару на умовах та у строки, передбачені договором, продавець вправі, з своєї сторони, на власний розсуд, або вимагати оплати товару, або відмовитися від договору повністю чи частково і стягнути з покупця штрафну санкцію в розмірі 30% від загальної ціни товару на день укладення даного договору, у випадку внесення покупцем продавцю оплати в більшому розмірі, така частина оплати підлягає поверненню покупцю. 
У відповідності п. 2.7 Договору, у разі неможливості або реальної загрози порушення строку поставки Товару Покупцю з вини чи з інших обставин, які виникли у Продавця, останній негайно письмово повідомляє про вказаний факт Покупця та зазначає нові строки поставки Товару. У разі отримання зазначеного письмового повідомлення Продавця, Покупець вправі протягом 5 календарних днів заявити письмову вимогу про повернення сплачених за непоставлений Товар коштів, які Продавець зобов`язаний повернути протягом 7 (семи) від дати отримання такої вимоги Покупця.
Згідно п. 3.1 Договору приймання Товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отримання. Покупець зобов`язаний перевірити комплектність, пломби на ньому (при наявності), а також відсутність ознак пошкодження Товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово заявити про них. 
Крім того, у п. 4.1. договору продавець забезпечує гарантійне сервісне обслуговування постановленого товару (сільськогосподарської техніки або техніки) згідно із умовами даного договору, правил виробника та сервісно-гарантійною книжкою продавця.
Згідно із п. 4.2. Договору, гарантійне сервісне обслуговування, яке здійснюється за рахунок Продавця, передбачає:
4.2.1. здійснення налагоджувальних робіт (зборка, наладка);
4.2.2. інструктаж персоналу Покупця по особливостях експлуатації Товару (стосується несамохідної техніки) або обов`язкове стаціонарне навчання операторів сільськогосподарської техніки (стосується самохідної техніки);
4.2.3. здійснення введення товару в експлуатацію у виробничих умовах Покупця;
4.2.4. усунення недоліків Товару, що виникли з вини заводу-виробника.
Відповідно до п.4.3. Договору про необхідність здійснення Продавцем робіт, передбачених п. 4.2.1. - 4.2.3. даного Договору (за винятком обов`язкового навчання операторів самохідної сільськогосподарської техніки), Покупець зобов`язується письмово повідомити Продавця не пізніше як за 5 (п`ять) календарних днів.
Покупець зобов`язується під час приїзду представника сервісного центру Продавця допустити його до виконання відповідних робіт, надати можливість та сприяти йому у проведенні робіт, передбачених п.4.2.1 - 4.2.4 даного Договору (за винятком навчання операторів самохідної сільськогосподарської техніки), шляхом надання за власний рахунок відповідних технічних засобів, людських ресурсів і т.п. У випадку не допуску представника сервісного центру Продавця до виконання відповідних робіт та/або не надання йому сприяння, Продавець не несе відповідальності перед Покупцем за негативні наслідки, які в Покупця можуть настати у зв`язку з невиконанням відповідних робіт.
11.08.2025 Покупець здійснив авансовий платіж у розмірі 30% за Товар згідно рахунку 284 від 06.08.2025 року на суму 709101,54 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №517 від 11.08.2025 (а.с.15-16). 
17.09.2025 сторони уклали додаткову угоду №1 до Договору поставки №3710 від 05.08.2025, за якою Продавець зобов`язується до 26.09.2025 доукомплектувати Товар - жатку S978BTRP-70 серійний №15043, нова 2025 р.в. Dominoni наступними опціями: 1. Датчик висоти зрізу кількість - 1 (а.с.49). 
22.09.2025 на склад Покупця Продавець поставив Товар. 
Однак, Покупець відмовився від приймання Товару, оскільки при підключенні гідроелектричної частини "розетки" жатки, яка дає можливість перевірити сумісність її із комбайном виникло ряд помилок, що унеможливлює роботу жатки і до того ж Продавець недоукомплектував Товар датчиком висоти зрізу, тобто Товар не відповідав заявленим технічним характеристикам для агрегатування з комбайном JOHN DEERE та був недоукомплектований. 
На підтвердження даного факту позивач долучив фото помилок, які виникали при підключенні на трьох аркушах (а.с.19-20).
В позовній заяві, позивач доводить, що - голова ФГ "Агроера Вітто", який безпосередньо сам приймав Товар, для врегулювання усіх питань щодо комплектації, запропонував представнику, що супроводжував Товар, залишити жатку до моменту доукомплектування під відповідальне зберігання на території господарства, яка знаходиться під цілодобовим відео наглядом та охороною, на що отримав відмову, також представник наполягав на негайному поверненню Товару, тобто виїзду з території Позивача. 
При цьому, жатку перемістили у м. Бершадь, що за 25 км від господарства, про що Позивачу повідомили на наступний день по телефону, зробивши пропозицією доплатити ще 50%, щоб вони могли поставити знову цю ж недоукомплектовану жатку. Позивач відмовився сплачувати так як це не передбачено, а ні умовами Договору, а ні Додатковою угодою №1 до Договору. 
22.09.2025 Позивачем складено Акт невідповідності Товару (а.с.18). Даний акт громадянин ОСОБА_1 , представник Відповідача відмовився підписувати посилаючись на те, що він є неуповноваженою особою. 
В подальшому, Позивач отримав лист від 25.09.2025 №352 (а.с.21-23), у якому зазначено, що Позивач безпідставно відмовився від прийняття Товару та про те, що Відповідач змушений стягнути штрафну санкцію з Позивача згідно п. 2.3 Договору. Також, у даному листі зазначено, що непоставлений датчик висоти зрізу впливає на калібрування жатки, її якісної перевірки технічним характеристикам і підтверджують, що він був відсутній, тобто Товар був поставлений недоукомплектованим.
Позивач звернувся до Відповідача з претензією №3 від 08.10.2025 з вимогою повернути передоплату за не поставлений Товар у розмірі 30%, що становить 709 101,54 грн (а.с.24-26).
На адресу Позивача надійшла відповідь на претензію вих. №385 від 16.10.2025, у якій, зокрема, зазначено та підтверджено поставку Товару не у повній комплектації, а саме: "Також інформуємо, що приєднання датчика висоти зрізу впливає на калібрування жатки, її якісна перевірка технічним характеристикам можлива лише також за наявності такого датчика". Також Відповідач зазначає, що за рахунок авансового внеску у розмірі 30% Відповідач покриває штрафні санкції відповідно до п. 2.3 Договору (а.с.27). 
Отже, з врахуванням викладеного, Продавцем у вказаний термін не було виконано взяті на себе зобов`язання чим порушено умови Договору. 
Позивач вважає, що дії відповідача є неправомірними, оскільки товар не був поставлений у повному обсязі, а тому підстав для застосування штрафних санкцій за "безпідставну відмову" немає. Фактично Відповідач не виконав свого зобов`язання з поставки.
Станом на день подання позовної заяви до Суду заборгованість Відповідача перед Позивачем по невиконаному зобов`язанню становить 709101,54 грн. 
Враховуючи невиконання з боку відповідача своїх зобов`язань позивач звернувся із даним позовом.
Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Положення ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як убачається із матеріалів справи, цивільні права та обов`язки виникли між сторонами виникли на підставі договору поставки від 05.08.2025 №3710.
Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з положеннями статей 526, 527, Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.
Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 689 ЦК України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Ч. 1. та 2 ст. 678 ЦК України, передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.
Як убачається із матеріалів справи, згідно п. 3.1 Договору приймання Товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отримання. Покупець зобов`язаний перевірити комплектність, пломби на ньому (при наявності), а також відсутність ознак пошкодження Товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово заявити про них.
Разом з тим, пунктом 4.1. договору визначено, що продавець забезпечує гарантійне сервісне обслуговування поставленого товару (сільськогосподарської техніки або техніки) згідно з умовами даного договору, правил виробника та сервісно-гарантійною книжкою продавця.
Крім того, у п. 4.2. Договору, гарантійне сервісне обслуговування, яке здійснюється за рахунок Продавця, передбачає:
4.2.1. здійснення налагоджувальних робіт (зборка, наладка);
4.2.2. інструктаж персоналу Покупця по особливостях експлуатації Товару (стосується несамохідної техніки) або обов`язкове стаціонарне навчання операторів сільськогосподарської техніки (стосується самохідної техніки);
4.2.3. здійснення введення товару в експлуатацію у виробничих умовах Покупця;
4.2.4. усунення недоліків Товару, що виникли з вини заводу-виробника.
Згідно з п.4.3. Договору про необхідність здійснення Продавцем робіт, передбачених п. 4.2.1. - 4.2.3. даного Договору (за винятком обов`язкового навчання операторів самохідної сільськогосподарської техніки), Покупець зобов`язується письмово повідомити Продавця не пізніше як за 5 (п`ять) календарних днів.
Покупець зобов`язується під час приїзду представника сервісного центру Продавця допустити його до виконання відповідних робіт, надати можливість та сприяти йому у проведенні робіт, передбачених п.4.2.1 - 4.2.4 даного Договору (за винятком навчання операторів самохідної сільськогосподарської техніки), шляхом надання за власний рахунок відповідних технічних засобів, людських ресурсів і т.п. У випадку не допуску представника сервісного центру Продавця до виконання відповідних робіт та/або не надання йому сприяння, Продавець не несе відповідальності перед Покупцем за негативні наслідки, які в Покупця можуть настати у зв`язку з невиконанням відповідних робіт.
Таким чином, вказаними договірними умовами передбачено механізм проведення Продавцем налагоджувальних робіт та введення Товару в експлуатацію за участю сервісного інженера Продавця. Тобто Покупець мав заздалегідь письмово повідомити Продавця про необхідність здійснення Продавцем налагоджувальних робіт та введення його в експлуатацію для забезпечення явки представника сервісного центру Продавця з метою виконання відповідних робіт у визначений день .
Натомість Покупцем цього зроблено не було (в матеріалах справи відсутні докази звернення Позивача до Відповідача стосовно здійснення налагоджувальних робіт та введення Товару в експлуатацію), тому і у Продавця не виник обов`язок забезпечити явку свого сервісного інженера 22.08.2025 (тобто в день поставки Товару) для здійснення налагоджувальних робіт та введення Товару в експлуатацію.
Тобто виходячи із норм п.п. 3.1-4.3. договору покупець не мав права самостійно підключати жатку до комбайна.
При цьому позивач самостійно здійснивши перевірку товару склав акт про невідповідність від 22.09.2025, який підписано тільки зі сторони покупця, у якому вказано, що адаптер не відповідає заявленим технічним характеристикам для агрегатування з комбайном John Deere S770 згідно пункту 1.10 Договору поставки та «інші дані, які слід зазначити у Акті про невідповідність для підтвердження неналежної якості Товару або його недостачі: під час під`єднання жатки до комбайну видає ряд помилок що перешкоджає налаштуванню та відповідно роботі комбайна, а саме LC1.001 1519.13 «Проблема з процедурою калібрування», LC2.002 516736.13 «Проблема з процедурою калібрування поздовжнього нахилу шасі», LC1.001 1515.13 «Проблема з процедурою калібрування», фото даних помилок з монітору комбайна додаємо до акту. У зв`язку з поверненням товару через технічну невідповідність, Постачальник зобов`язується повернути суму авансового внеску у розмірі 30% загальної вартості оплачену Покупцем згідно платіжної інструкції №517 від 11.08.2025 у сумі 709101,54 грн протягом 2-х робочих днів на розрахунковий рахунок Покупця з якого було здійснено оплату.»
Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що сторонами 17.09.2025 укладено додаткову угоду №1 до Договору поставки №3710 від 05.08.2025, за якою Продавець зобов`язується до 26.09.2025 доукомплектувати Товар - жатку S978BTRP-70 серійний №15043, нова 2025 р.в. Dominoni наступними опціями: 1. Датчик висоти зрізу кількість - 1 (а.с.49). 
Отже, про те, що жатка буде поставлена без датчика висоти зрізу Покупець знав заздалегідь - ще 17.09.2025, коли за його участі була укладена Додаткова угода №1 від 17.09.2025 до Договору, відповідно до якої Сторони погодили строк для доукомплектування жатки датчиком висоти зрізу до 26.09.2025.
За наведеного колегія суддів зауважує, що погодившись з умовами Додаткової угоди, Покупець 17.09.2025 визнав обставини, що будуть мати місце в майбутньому: 1) прибуття Товару на склад Покупця без датчика висоти зрізу та 2) встановлення окремого строку для поставки цього датчика - до 26.09.2025. Таким чином, на момент поставки Товару (22.09.2025) Покупець був попередньо обізнаний з тим, що Товар буде передано без вказаного датчика.
А тому висновок суду про поставку некомплектного Товару (до закінчення обумовленого сторонами строку для поставки датчика) є необґрунтованим.
Крім того, відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу.
Відповідно до листа-відповіді Володимира Фрідріха, який є спеціалістом з технічного огляду та діагностики, сертифікованого компанією Агросем - офіційного дилера John Deere в Україні від 09.12.2025 «для проведення калібрування жатка повинна: бути під`єднаною до комбайна механічно (через монтажну рамку); бути під`єднаною до комбайна гідравлічно (через гідроконектор); бути під`єднаною до електронної системи управління - у випадку якщо конструкція жатки передбачає таку взаємодію і жатка обладнана необхідними датчиками. Виходячи з Вашого запиту, жатка була поставлена без встановленого датчика висоти зрізу, він мав бути поставлений пізніше. Проведення калібрування жатки із комбайном, якщо вона є нерозвантаженою та знаходиться на транспортному засобі категорично заборонено. В даному випадку при спробі під`єднання жатки з комбайном були порушені правила безпеки та експлуатації, оскільки: механічного під`єднання не відбулося; гідравліку під`єднали до гідросистеми комбайну (без механічного під`єднання); при спробі під`єднання - з`єднання електричної частини не відбулося, через відсутність датчика висоти зрізу, тому з`явилися вищезгадані повідомлення.
Для того щоб ввести в експлуатацію жатку, яка була поставлена без датчика висоти зрізу, достатньо: її рамку під`єднати до похилої камери комбайну, тобто провести механічне з`єднання; через гідроконектор провести гідравлічне з`єднання; через відсутність датчика висоти зрізу та не під`єднання до електроніки - калібрування не проводяться.
У випадку поставки жатки з встановленим датчиком висоти зрізу проводиться калібрування, для цього необхідно: її рамку під`єднати до похилої камери комбайну, тобто провести механічне з`єднання; через гідроконектор провести гідравлічне з`єднання; через датчик висоти зрізу під`єднатися до електроніки; провести калібрування (для цього необхідно виконувати команди, які з`являються на моніторі комбайна John Deere S770).»
Крім того, у відповіді-листі компанії Dominoni S.r.l. від 02.12.2025 вказано, що: «Будь-яке калібрування датчиків, виконане з зернозбирального комбайна, виконується за процедурою, специфічною для зернозбирального комбайна. Якщо ця процедура невдала, будь-які аномалії не можуть бути пов`язані з кукурудзяною жаткою Б978ВТКР 70, оскільки вона не постачалася з жодними датчиками. Єдиним повідомленням про помилку, яке може виникнути внаслідок неправильного встановлення датчиків, буде: «Неправильний діапазон». Комбайн повідомляє, який із датчиків поза діапазоном: після того, як діапазон встановлено, процес встановлення датчиків може бути успішно завершено».
Тобто, заводом-виробником вказано, що якщо калібрування датчиків виконане неналежним чином (не за встановленою процедурою, за відсутності датчиків), то будь-які повідомлення про «помилки», описані позивачем в Акті невідповідності (що виникають через недотримання цієї процедури) не свідчать про дефектність жатки (а, отже, і її якість). Повідомлення «Неправильний діапазон» вказує, що певний датчик встановлений поза діапазоном.
Однак надані відповіді від заводу-виробника компанії Dominoni S.r.l. від 02.12.2025 та Володимира Фрідріха від 09.12.2025 судом першої інстанції не були взяті до уваги.
Водночас, як вбачається з відповіді заводу-виробника компанії Dominoni S.r.l. від 02.12.2025, Товар, що був предметом Договору, - кукурудзяна жатка моделі S978BTRP-70, серійний номер 15043, рік випуску 2025, виготовлена в Італії на заводі Dominoni S.r.l., оснащена адаптером (рама та багатофункціональне кріплення) для зернозбиральних комбайнів John Deere, сумісна та придатна для роботи із зернозбиральним комбайном John Deere моделі S770.
Окрім того, відповідно до Інструкції з експлуатації завода-виробника Dominoni (розділ «Установка» стор.14) кукурудзяна жатка може бути встановлена на будь-який тип комбайна.
Вказане також кореспондується з отриманим листом-відповіддю Володимира Фрідріха від 09.12.2025, а саме: про сумісність вищевказаної жатки з поставленим адаптером (рама та мультифікаційне з`єднання) з комбайном John Deere моделі S770 вказує і наявність перехідної рами на жатці, виконаної спеціально під комбайн John Deere S770. З`явлення інформаційних повідомлень на моніторі комбайна John Deere S770 також свідчить про сумісність агрегатування жатки та комбайна, в інакшому випадку блок управління комбайну не розпізнав би наявність навісного пристрою (жатки).
Таким чином, колегія суддів вважає, що докази наявні в справі підтверджують, що поставлена жатка з адаптером (рама та мультифікаційне з`єднання) є належною опцією, сумісною з комбайном John Deere, а позивачем на спростування зазначеного не було надано ніяких доказів. Однак, позивачем перевірка відповідності заявленим технічним характеристикам жатки, її калібрування здійснювалося з порушенням встановленої процедури та за відсутності будь-якого датчика, що мало наслідком виникнення на моніторі комбайна повідомлень про проблеми, та призвело до формування хибних висновків позивача про наявність дефектів поставленої жатки. Відтак покупець прийшов до передчасних висновків про наявність недоліків у товарі, заявлені позивачем недоліки могли бути виявленні при проведенні налагоджувальних робіт та введенні жатки в експлуатацію, а не шляхом самовільного під`єднання жатки з комбайном без її розвантаження з прибулого транспорту.
За наведеного, судом першої інстанції не було з`ясовано обставини перевірки позивачем товару на його відповідність якісним та кількісним характеристикам, що мало наслідком формування хибного висновку про підставність відмови позивача від товару.
Відтак, відповідач належним чином виконав свої зобов`язання щодо поставки Товару належної якості та комплектації відповідно до умов договору з врахуванням додаткової угоди №1. 
Отже, висновки суду про не доведення відповідачем факту належного виконання своїх зобов`язань з постави Товару є необґрунтованими, а відмова Покупця від прийняття Товару є безпідставною та необґрунтованою.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
В даному випадку, тягар доведення належного виконання позивачем свого обов`язку за Договором, а так само обставин, які перешкоджали виконанню цього обов`язку, несе позивач.
Однак, вище встановлені обставини позивачем не спростовано.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Приписи статті 79 ГПК України, встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Враховуючи вищевикладені обставини справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Господарського суду Волинської області від 23.12.2025 та відмову в позові.
Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги стягується із позивача на користь відповідача.
Крім того, 16.04.2026 від скаржника на адресу суду надійшла заява про вирішення питання про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції в сумі 20 000,00 грн.
Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Така правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.
Факт надання позивачу професійної правничої допомоги під час розгляду справи підтверджується наступними документами:
- калькуляцією вартості надання послуг від 15.04.2026;
- актом № 73 про надання послуг професійної правничої допомоги від 15.04.2026;
- платіжною інструкцією №000001893 від 19.03.2026
- договором про надання правничої допомоги від 04.02.2025 №04/02/25
- ордером на надання правничої допомоги від 06.01.2026 серія АС №1169517.
У відповідності до акта про надання послуг професійної правничої допомоги від 15.04.2026, Адвокатом були надані наступні послуги: Надання правничої допомоги щодо представництва інтересів Клієнта у Північно - західному апеляційному господарському суді у справі № 903/1075/25 за позовом Фермерського господарства «Агроера Вітто» про стягнення заборгованості за договором поставки, у тому числі аналіз судової практики та чинного законодавства; підготовка апеляційної скарги від 08.01.2026; клопотання про виклик спеціаліста від 27.02.2026; участь у судових засіданнях - 8 год., 1 год. 2500 грн. Загальна сума: 20000 гривень.
19.03.2026 Клієнтом було сплачено 20000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №000001893.
Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: на підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено (Постанова об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 №925/1137/19).
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (Постанова об`єднаної палати КГС ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).
Згідно висновків, викладених Верховним Судом у п. 4.16. постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.11.2019 у справі №902/347/18 зауважила, що викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 правова позиція, що за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу, які належно підтверджені, має враховуватись при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.
В наступному ці висновки послідовно було підтверджено і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (№ в ЄДРСР 87951334) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:
1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);
2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);
3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто, критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.
Разом з тим, акт надання послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Вирішуючи вказане питання, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Отже, проаналізувавши акт надання послуг професійної правової допомоги від 15.04.2026, суд апеляційної інстанції зауважує, що характер та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та співмірності оскільки, як убачається із акту, вказано, що адвокатом надавалися такі послуги як: «Надання правничої допомоги щодо представництва інтересів Клієнта у Північно - західному апеляційному господарському суді у справі № 903/1075/25, у тому числі аналіз судової практики та чинного законодавства; підготовка апеляційної скарги від 08.01.2026; клопотання про виклик спеціаліста від 27.02.2026; участь у судових засіданнях».
Разом з тим, слід вказати, що надання правничої допомоги щодо представництва інтересів Клієнта у Північно - західному апеляційному господарському суді у справі № 903/1075/25, у тому числі аналіз судової практики та чинного законодавства за змістом та характером правової допомоги охоплюються та дублюють послугу з підготовки та подання до Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційної скарги від 08.01.2026.
Отже, щодо послуги «підготовка та подання до Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційної скарги» колегія суддів вказує таке.
Так, відповідно до пунктів 69-73 постанови КГС ВС від 18.05.2022 у справі №910/4268/21 суд, вирішуючи питання, чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу співмірним, повинен враховувати, чи змінювалась позиція сторін під час розгляду справи, в тому числі у судах першої та апеляційної інстанції, чи є аргументи, наведені в різних процесуальних документах, що подавались сторонами під час розгляду справи судом апеляційної та касаційної інстанцій, аналогічними аргументам, викладеним в позовній заяві та інших процесуальних документах, що подавались під час розгляду справи в суді першої інстанції тощо.
Подібна позиція наведена в постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №925/1546/20, де зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу за підготовку відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що правова позиція, викладена у відзиві на апеляційну скаргу не відрізняється від правової позиції, викладеної в зустрічній позовній заяві та у відзиві на первісний позов. Тобто фактично позиція та доводи сторін під час усього розгляду справи були незмінними, натомість коригувалась лише структура документа.
Колегія суддів зауважує, що правничу допомогу у цій справі для відповідача з моменту подання позовної заяви надавав один і той самий адвокат - Дзюрило А.Р. Вже на етапі розгляду справи в суді першої інстанції адвокатом було здійснено повний комплекс необхідних юридичних дій, який включав аналіз поточного стану правовідносин між сторонами, підготовку та подання відзиву на позовну заяву, подачу клопотань та доказів до суду першої інстанції, заперечення (на відповідь на відзив) та в подальшому подачу апеляційної скарги. Відтак під час апеляційного перегляду справи № 903/1075/25, в суді апеляційної інстанції адвокатом фактично виконувалися дії, спрямовані на підтримання раніше сформованої правової позиції. Тобто більшість здійснених процесуальних дій мали характер продовження та оновлення попередньо виконаної роботи, а не проведення нового, самостійного аналізу доказової бази чи формування нової правової концепції захисту інтересів клієнта, а тому підставною та обґрунтованою вартістю надання вказаної послуги є 2 од. вартістю 5 000,00 грн.
Крім того, як убачається із протоколів судового засідання від 10.03.2026 та від 21.04.2026 послуга «участь у судових засіданнях» зайняла у адвоката з 11:11 засідання розпочато до 12:06 засідання завершено та з 11:15 засідання розпочато та 11:40 засідання завершено, приблизно 1 год. 20 хв, що відповідно до розрахунку 1 год. адвоката 2500 грн, отже співмірною та обґрунтованою буде вартість вказаної послуги - 3000,00 грн.
За таких обставин, зважаючи на складність справи, кількість підготовлених процесуальних документів і кількість судових засідань, тривалість розгляду справи у суді апеляційної інстанції при розгляді справи, беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства, критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, із урахуванням вимог статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, що заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн 00 коп. є завищеним, а обґрунтованим є відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи у суді апеляційної інстанції 8 000 грн 00 коп. В решті слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" на рішення господарського суду Волинської області від 23.12.25 у справі № 903/1075/25 задоволити. 
2. Рішення господарського суду Волинської області від 23.12.25 у справі № 903/1075/25 скасувати. Прийняти нове рішення. В позові відмовити.
3. Стягнути з Фермерського господарства "Агроера Вітто" (провулок Центральний, 2, село Кидрасівка, Гайсинський район, Вінницька область, 24465, код ЄДРПОУ 33959230) на користь Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" (вулиця Мирослава Скорика,16, місто Луцьк, 43006, код ЄДРПОУ 13356951) 12822,58 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
4. Стягнути з Фермерського господарства "Агроера Вітто" (провулок Центральний, 2, село Кидрасівка, Гайсинський район, Вінницька область, 24465, код ЄДРПОУ 33959230) на користь Приватного акціонерного товариства "Волинська фондова компанія" (вулиця Мирослава Скорика,16, місто Луцьк, 43006, код ЄДРПОУ 13356951) 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
5. Доручити Господарському суду Волинської області видати накази на виконання вказаної постанови.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.
7. Справу № 903/1075/25 повернути до Господарського суду Волинської області. 

Повний текст постанови складений "29" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В. 

Суддя   Саврій В.А. 

Суддя   Коломис В.В.