Справа № 462/240/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

12 травня 2026 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:
головуючого – судді Колодяжного С.Ю.
з участю секретаря судового засідання Задорожної Н.М.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
третьої особи ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи – ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
встановив:
ОСОБА_1 поштовим зв?язком звернулася до суду із позовною заявою, яка надійша 09.01.2026 року, в якій просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що дане житло не приватизоване, перебуває в комунальній власності, в такій окрім неї зареєстровані зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Проте ОСОБА_4 вже понад 10 років в даній квартирі не проживає, обов`язків по утриманню квартири та оплаті комунальних послуг не несе. При цьому зазначила, що відповідачу ніхто не чинив перешкод у користуванні квартирою. Реєстрація відповідача в даній квартирі порушує її права, , тому з підстав, передбачених ст.71 ЖК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 23.01.2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на мотиви такого, який просять задовольнити.
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. 
Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Треті особи – ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, при цьому подали заяви, в яких кожен з них зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. 
Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.
За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, третьої особи ОСОБА_3 , показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність – достатності.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована та перебуває в комунальній власності територіальної громади м.Львова.
Згідно даних ордера №11326 від 29.12.1960 року, виданого Залізничною райрадою депутатів трудящи, вбачається, що ОСОБА_9 було надано право зайняття жилої площі, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03.04.1996 року Відділом запису актів громадського стану (а.с.14).
Згідно відомостей з реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №208062 від 10.12.2025 року (а.с.10) та довідки ЛКП «Сяйво» №567 від 06.06.2018 року (а.с.9) в даній квартирі зареєстровано п?ятеро осіб: позивач ОСОБА_1 – з 05.11.1980 року, відповідач ОСОБА_4 – з 03.07.1995 року, третя особа ОСОБА_4 – з 10.08.1983 року, третя особа ОСОБА_3 – з 20.10.2002 року, та третя особа ОСОБА_6 – з 14.07.1997 року. 
Також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 понад 10 років у вказаній квартирі не проживає, що підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Так, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді надали показання, що ОСОБА_4 вже протягом тривалого часу (близько 20 років) у вказаній квартирі не проживає, в такій навіть не з`являється, жодних речей відповідача у цьому житлі немає, при цьому жодних перешкод відповідачу у проживанні в цій квартирі ніхто не чинить.
У відповідь на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 23.02.2026 року Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 02.04.2026 року повідомлено про те, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , востаннє перетинав кордон «Львів-Стамбул» 21.10.2020 року (а.с.47).
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Нормою, яка встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є ст.72 ЖК УРСР, у ст.71 ЖК УРСР передбачені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.
Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім?ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.
Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.
При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Судом встановлено відсутність відповідача у квартирі АДРЕСА_1 протягом тривалого часу, що доведено позивачем.
Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації і не проживає в цьому житлі понад шість місяців, в судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявності домовленості між ним і позивачем чи власником житла щодо порядку користування квартирою, тому ОСОБА_4 слід визнати таким, що втратив право користування житлом – квартирою АДРЕСА_1 .
За положеннями ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору (а.с.20).
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264-265, 274, 279, 280-281 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням – квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем та третьою особою в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Позивач і треті особи, яким повне рішення суду не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;
відповідач – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;
треті особи – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: С.Ю. Колодяжний