ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/8159/25     Головуючий суддя І інстанції Балабай С. С.
Провадження № 33/818/1066/26    Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року    м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю потерпілого ОСОБА_1 та його представника – адвоката Федосенко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерплого ОСОБА_1  на постанову судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2026 року, стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,
за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В постанові зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 538905 від 12.12.2025, 16.11.2025 року о 13:50 год. в м. Харкові по пров. Пискунівському поблизу буд. 7В водій керуючи автомобілем ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 . не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, при зміні напрямку руху не впевнився у безпеці свого маневру, виконуючи обгін не надав переваги в русі автомобілю Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду з ввімкненим покажчиком лівого повороту та скоїв зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки, чим порушив п. 14.2.б ПДР – водій ТЗ, який рухається попереду по тій самій смузі не подав сигнал про намір повороту (перестроювання) ліворуч; п. 2.3.б ПДР - порушення стеження за дорожньою обстановкою, реагування на її зміну, стеження за вантажем, техн, п. 10.1 ПДР – ін. порушення ПДР, порушення правил перестроювання, зміни напрямку руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 124 КУпАП.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати та ухвалити нову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення, а також стягнути судовий збір. Посилався на незаконність та необґрунтованість судової постанови. Вважав, що саме ОСОБА_2 винен у вчиненні ДТП. Також посилався на практику ЄСПЛ.
Поряд з цим ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судової постанови, посилаючись на те, що судовий розгляд було проведено без його участі та не повідомляючи його про дату, час та місце розгляду цієї справи.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.
17.04.2026 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява представника доньки ОСОБА_2 – адвоката Одинцової В.І.
В своїй заяві вона повідомляє, що донька ОСОБА_2 – ОСОБА_3 отримала повідомлення про виклик її батька в судове засідання в суд апеляційної інстанції. 
Разом з цим вказано, що 30 грудня 2025 року ОСОБА_2 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією та проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_3 . 12 березня 2026 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 сержант ОСОБА_2 зник безвісти внаслідок удару дрона-камікадзе БпЛА типу «FPV» з невідомого напрямку по групі військовослужбовців, під час виконання бойового завдання по стримуванню російської агресії поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , що підтверджується сповіщенням сім`ї № 64б/865 від 13.03.2026 року. 
Поряд з цим матеріали справи не містять відомостей про те, що у ОСОБА_2 у цій справі був захисник.
Також належить врахувати, що ан від ОСОБА_2 , ані від будь-яких інших осіб не надходило заяв чи клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, а також вимог ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_1 без участі особи, яка притягається до відповідальності – ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його представника – адвоката Федосенко Н.А., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати ці висновки суду першої інстанції. Також не повідомлено таких відомостей ОСОБА_1 та його представником – адвокатом Федосенко Н.А.
Відповідно до відомостей протоколу (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_2 керуючи автомобілем не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою виконуючи обгін не надав переваги у русі іншому автомобілю, який рухався попереду нього з ввімкненим покажчиком лівого повороту та скоїв зіткнення.
Натомість в матеріалах справи міститься відеозапис на якому зафіксована подія ДТП за участю транспортних засобів під керуванням саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (арк. 7).
Відповідно до відомостей цього відеозапису вбачається, що дійсно водій ОСОБА_1 рухався на автомобілі по пров. Піскунівському та на перехресті з вул. Піскунівською намагався здійснити маневр повороту ліворуч, увімкнувши покажчик лівого повороту.
Також з цього відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_2 рухався максимально наближено до умовної осьової смуги позаду автомобіля ОСОБА_1 у тому ж напрямку та здійснював маневр випередження автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .
Однак, твердження апелянта про те, що він зайняв крайнє ліве положення перш ніж здійснити поворот ліворуч є необґрунтованим та не відповідає дійсності. 
Зокрема, з відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_2 здійснював випередження автомобіля під керуванням ОСОБА_1 з лівого боку. Також з відеозапису вбачається, що під час здійснення маневру випередження ОСОБА_2 , в цей же час, по зустрічній смузі руху, назустріч ОСОБА_2 рухався інший автомобіль. Під час зустрічного роз`їзду автомобіля під керуванням ОСОБА_2 з іншим автомобілем, який рухався йому назустріч, вбачається, що автомобіль, який рухався назустріч ОСОБА_2 , не здійснював будь-яких маневрів або зміни швидкості руху, що вочевидь свідчить про те, що ОСОБА_2 рухався не по зустрічній смузі. 
Поряд з цим належить врахувати, що перед початком здійснення маневру повороту ліворуч, водій повинен заздалегідь зайняти крайню ліву смугу руху.
Поза розумним сумнівом відомості цього відеозапису свідчать про те, що водій ОСОБА_1 не зайняв заздалегідь крайню ліву смугу руху, відповідно до вимог п. 10.4 ПДР України, саме з якої необхідно було здійснювати маневр повороту ліворуч.
Належить врахувати, що стосовно іншого учасника ДТП – ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення не складався, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішувати питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Належить врахувати, що матеріали цієї справи не містять будь-яких фактичних відомостей, які свідчать про не виконання ОСОБА_2 вимог п.п. 14.2б, 2.3.б, 10.1 Правил дорожнього руху України.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, дотримався вимог вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху України.
Крім того належить врахувати, що вимога ОСОБА_1 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не узгоджується з положеннями ст. 38 КУпАП.
Зокрема, подія ДТП відбулась 16.11.2025 року.
Відповідно до положень ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Будь-яких інших строків щодо накладення стягнення на особу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП – КУпАП не містить.
З апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся лише 11.03.2026 року, тобто після закінчення стоків, передбачених ст. 38 КУпАП, отже його вимога про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_2 є необґрунтованою 
Інших будь-яких фактичних відомостей, що можуть свідчити про можливість скасування оскаржуваної постанови, - апелянтом не наведено, що об`єктивно свідчить про відсутність будь-яких підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо закриття провадження у цій справі за п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.
Крім цього, належить звернути увагу суду першої інстанції на те, що у вступній та мотивувальній частинах постанови зазначалось, що ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Проте, в резолютивній частини постанови зазначено про закриття провадження у справі за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, що є очевидною опискою, яка підлягає виправленню. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання потерпілого ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2026 року задовольнити, поновивши йому цей строк.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Холодногірського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2026 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність виправлення допущеної описки в резолютивній частині постанови щодо зазначення статті, за якою було закрито провадження у справі.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя       С.К. Шабельніков