ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 травня 2026 року 
м. Київ 
справа № 703/2285/25
провадження № 61-16180св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Шиповича В. В.,
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи:військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, Смілянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Міністерства оборони Українина постанову Черкаського апеляційного суду від 18 листопада 2025 рокув складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Сіренко Ю. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст заявлених вимог
1. У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою.
2. На обґрунтування вимог заяви вказував, що 05 лютого 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 сповістив його про зникнення безвісти його сина - рядового військової частини НОМЕР_1 
ОСОБА_2 .
3. За результатами проведеного службового розслідування по факту зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 встановлено, що останнього було поранено 
у результаті мінометного обстрілу противником взводного опорного пункту «Чорний» у місті Авдіївка, внаслідок чого він, з показання іншого військовослужбовця, помер через велику крововтрату, тіло евакуювати не вдалося. Акт про настання смерті ОСОБА_2 не був складений у зв`язку з відсутністю двох свідків, які можуть безпосередньо засвідчити факт загибелі військовослужбовця.
4. За фактом зникнення ОСОБА_2 розпочато досудове розслідування.
5. 06 лютого 2024 року дочка заявника (сестра зниклого безвісти) звернулася із заявою до Відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області та повідомила про те, що 
з 01 лютого 2024 зник зв`язок із військовослужбовцем ОСОБА_2 , який ніс службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . За вказаною заявою внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також відомості відносно ОСОБА_2 , як про особу, яка зникла на території бойових дій (під час воєнних дій), внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
6. З огляду на вищевказане заявник вважає, що його син - рядовий ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання в умовах воєнного стану під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі 
і стримування збройної агресії російської федерації проти України в районі активних бойових дій, в місті Авдіївка Покровського району Донецької області, оскільки матеріали службового розслідування та пояснення очевидців вказують на його загибель. 
7. Зауважував, що минуло більше року з дня завершення активних бойових дій 
у місці зникнення його сина, а відтак вважав наявними усі підстави вважати встановленим факт смерті ОСОБА_2 за обставин, що прямо загрожували його життю у зв`язку із воєнними діями.
8. Вказував, що оголошення померлим сина ( ОСОБА_2 ) необхідне йому для проведення державної реєстрації смерті останнього з метою подальшого оформлення спадкових прав та звернення із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
9. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 
від 03 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.
10. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що на території, де зник безвісти ОСОБА_2 (м. Авдіївка Покровського району Донецької області), активні бойові дії не ведуться, однак вищевказана територія належить до тимчасово окупованих територій України.
11. Відтак суд дійшов висновку, що перебіг спеціального шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_2 померлим не розпочався, а тому заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
12. Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 вересня 2025 року скасовано.
Заяву ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою задоволено.
Оголошено померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, місце народження - с. Куцівка Смілянського району Черкаської області, який загинув під час проходження військової служби та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України в районі активних бойових дій.
Датою смерті ОСОБА_2 ухвалено вважати день набрання законної сили рішенням суду, місцем смерті вказано: місто Авдіївка Покровського району Донецької області.
13. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення заяви про оголошення ОСОБА_4 померлим, апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що зібрані у справі докази дають підстави для обґрунтованого припущення щодо загибелі останнього у районі воєнних (бойових) дій 01 лютого 2024 року.
14. При цьому апеляційний суд зазначив, що оскільки активні бойові дії на території Авдіївської міської територіальної громади Покровського району Донецької області припинилися 28 лютого 2024 року, перебіг шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_2 померлим необхідно обчислювати саме з цієї дати.
15. Відтак, урахувавши, що заявник звернувся до суду із заявою про оголошення сина померлим у квітні 2025 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, а також те, що зібрані у справі докази дають підстави для висновку про обґрунтоване припущення щодо загибелі ОСОБА_2 у районі воєнних (бойових) дій, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення особи померлою.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
16. У грудні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства оборони Українина постанову Черкаського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у вказаній справі.
17. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
18. Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
19. У касаційній скарзі Міністерство оборони Українипросить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду, а рішення міськрайонного суду залишити в силі.
20. Підставою касаційного оскарження вказує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
21. Міністерство оборони України на обґрунтування вимог касаційної скарги вказує на помилковий висновок суду апеляційної інстанції щодо строків звернення до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою.
22. Зауважує, що змістом частини другої статті 46 ЦК України встановлено спеціальний строк шляхом вказівки на його початок (день закінчення воєнних дій) та тривалість (два роки) після спливу якого фізична особа може бути оголошена померлою. 
23. Змістом другого речення вищевказаної статті визначено виняток із загального правила, яким надається право суду, залежно від конкретних обставин, скоротити цей строк. При цьому суд скорочує тривалість строку, але початок перебігу залишається незмінним, оскільки перебуває у причинному зв`язку із настанням дня закінчення воєнних дій. 
24. На таке тлумачення, на переконання Міністерства оборони України, вказує словосполучення «цього строку», тобто того самого дворічного строку, початком якого є день закінчення воєнних дій. 
25. Відтак, оскільки зміст першого та другого речення частини другої статті 46 ЦК України перебуває у системно-логічному зв`язку, відсутні підстави вважати, що 
в нормі другого речення частини другої статті 46 ЦК України є вказівка на будь який інший юридичний факт, що визначає початок перебігу шестимісячного строку, що відрізняло б його від дворічного строку. 
26. Таким чином, законодавцем врегульована процедура оголошення особи померлою у зв`язку з воєнними діями чи збройним конфліктом, і заявники за спливом строків, передбачених частиною другою статті 46 ЦК України, не позбавлені можливості звернутися з цим питанням до суду, як це передбачено главою 4 розділу IV ЦПК України. 
27. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 
від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 
24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
28. У подальшому відповідними указами Президента України воєнний час неодноразово продовжувався.
29. Як вбачається зі змісту заяви про оголошення ОСОБА_2 померлим, останній зник безвісти у період дії на території України воєнного стану, за обставин, які виникли в результаті збройної агресії російської федерації проти України. 
30. Відтак, на переконання заявника, виходячи з положень частини другої 
статті 46 ЦК України, коли воєнні дії на території України не закінчилися та про скасування/припинення воєнного стану в Україні не оголошено, особа може бути оголошена померлою лише через два роки, або з урахуванням конкретних обставин і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. 
31. Саме вищевказаний висновок, на переконання Міністерства оборони України, є більш логічним та виправданим у його практичному застосуванні, за висновок, викладений у змісті постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 
2024 року у справі №755/11021/22.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
32. У січні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив представника 
ОСОБА_3 - адвоката Попової Інни Павлівни, на касаційну скаргу Міністерства оборони України, у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.
33. Як зазначає адвокат Попова І. П., апеляційний суд у змісті оскаржуваної постанови правильно застосував до спірних правовідносин приписи статті 46 ЦК України щодо строків звернення до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, оскільки, як зауважено Великою Палатою Верховного Суду у змісті постанови від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
34. Оскільки матеріали справи містять докази, на підставі яких можливо дійти обґрунтованого припущення про смерть військовослужбовця ОСОБА_2 , 
а активні бойові дії у місці його зникнення припинилися 28 лютого 2024 року, а також врахувавши, що із заявою про оголошення сина померлим заявник звернувся 
23 квітня 2025 року, тобто після спливу більш ніж одного року з дня припинення бойових дій у місці його зникнення, апеляційний суд, на переконання адвоката Попової І. П., дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для оголошення ОСОБА_2 померлим, а доводи касаційної скарги вищевказаних висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
35. Також у лютому 2026 року представник ОСОБА_3 - адвокат Попова І. П., шляхом формування супровідного листа у системі «Електронний суд» направила до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Міністерства оборони України, аналогічного змісту.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
36. Судами попередніх інстанцій зі змісту копії свідоцтва про народження серії 
НОМЕР_2 встановлено, що заявник ( ОСОБА_1 ) є батьком ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).
37. Зі змісту сповіщення сім`ї №30 від 05 лютого 2024 року, направленого на ім`я ОСОБА_1 , судами встановлено, що його син - ОСОБА_2 зник безвісти 
01 лютого 2024 року (а.с.21).
38. За фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 розпочато досудове розслідування №12024250350000124, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с.20).
39. Згідно повідомлення Смілянської окружної прокуратури у кримінальному провадженні № 12024250350000124 від 06 лютого 2024 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, за фактом безвісти зникнення ОСОБА_2 , Смілянською окружною прокуратурою 21 лютого 2024 року винесено постанову про визначення підслідності у кримінальному провадженні за СВ Відділення поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління національної поліціїв Донецькій області (а.с.18).
40. Також, відомості відносно ОСОБА_2 , як про особу, яка зникла на території бойових дій (під час воєнних дій), внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (а.с.19).
41. Як встановлено судами попередніх інстанцій зі змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 , за фактом зникнення безвісти ОСОБА_2 було призначене службове розслідування, за результатами якого встановлено, що на підставі рапорту майора ОСОБА_5 та доповіді від 01 лютого 2024 року отримано інформацію про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 09:30 год. внаслідок мінометного обстрілу противником по взводному опорному пункту «Чорний» у місті Авдіївка зник безвісти номер обслуги ІНФОРМАЦІЯ_6 військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_2 . Зі слів заступника командира ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 стало відомо про те, що 30 січня 2024 року близько 20:10 год. вийшов на зв`язок старшина ОСОБА_7 та доповів про те, що при переміщенні між вогневими позиціями відбувся мінометний обстріл противника. Внаслідок обстрілу рядовий ОСОБА_2 отримав поранення, після було вирішено відправити евакуаційну групу, а старшину ОСОБА_7 відправити на власну вогневу позицію. Близько 04:00 год. евакуаційна група доповіла, що не має змоги зайти до пораненого через постійний обстріл противником. Потім було прийнято рішення командиром 6 механізованої роти відправити старшину 
ОСОБА_7 для спроби евакуації власними силами. Близько 06:40 год. старшина ОСОБА_7 доповів, що рядовий ОСОБА_2 помер через велику втрату крові. Через мінометний обстріл противника евакуація тіла неможлива. Під час проведення службового розслідування не було складено Акт про настання смерті рядового ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю двох свідків, які можуть безпосередньо засвідчити факт загибелі військовослужбовця (а.с.15-17).
42. Аналогічні відомості судами встановлені зі змісту копій матеріалів службового розслідування стосовно військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданих на виконання ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 квітня 2025 року (а.с. 49-58).
43. Як встановлено зі змісту витягу з наказу командира військової частини 
НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 37 від 06 лютого 2024 року рядового ОСОБА_2 , номера обслуги ІНФОРМАЦІЯ_6 військової частини НОМЕР_1 вирішено вважати безвісно відсутнім (а.с.17 (зворот)).
44. Відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесені до реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, до якого вноситься інформація про оборонців України та мирних (цивільних) осіб. Водночас відомості про перебування запитуваної особи в полоні відсутні (а.с.11)
45. Із повідомлення Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» № 08-1112283 від 14 квітня 2025 року встановлено наявність інформації щодо місця зникнення безвісти рядового ОСОБА_2 , а також вжиття заходів для встановлення його місцезнаходження.
46. Крім того, у повідомленні зазначено, що під час проведення у 2024 році репатріаційних заходів з повернення на підконтрольну Уряду України територію тіл полеглих захисників України, станом на 01 квітня 2024 року було повернуто 
148 полеглих оборонців з Авдіївського напрямку, більшість з яких не мали ідентифікаційних ознак.
47. При цьому полеглий оборонець України з персональними даними 
ОСОБА_2 російською стороною не передавався. Також зазначено, що робота на Авдіївському напрямку щодо повернення на підконтрольну Уряду України територію тіл оборонців України триває (а.с.13).

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
48. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
49. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою 
статті 411 цього Кодексу.
50. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
51. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
52. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
53. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
54. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає 
в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. 
55. Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
56. Відповідно до частини першої-третьої статті 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
57. Відтак, підставою для оголошення особи померлою в судовому порядку є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
58. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у змісті постанови 
від 02 липня 2024 року у справі № 183/3972/22 (провадження № 61-11515св23).
59. Як вбачається зі змісту касаційної скарги доводи останньої зводяться до необхідності відступлення від правового висновку, викладеного у змісті постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22, 
у якій предметом вирішення була виключна правова проблема щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою у разі, якщо є підстави припускати про вірогідну смерть (загибель) особи на території, на якій велись активні бойові дії.
60. У вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» 
і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
61. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України та наголосила, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
62. Відтак, на переконання Великої Палати Верховного Суду відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників 
і Захисниць України.
63. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
64. Як зауважено Верховним Судом у змісті постанов від 31 травня 2023 року 
у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23, 
від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23, особа може бути оголошена 
в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. 
65. При вирішенні цієї категорії справ у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою (постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі 
№ 148/1207/22 та від 04 червня 2025 року в справі № 591/11696/23).
66. Ці обставини суд встановлює на підставі відповідних доказів, якими можуть бути, зокрема, але не виключно, накази командира військової частини, бойові розпорядження, акти службового розслідування, матеріали кримінального провадження, інформація державних органів та міжнародних інституцій, показання свідків, фото- відеоматеріали тощо.
67. Вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований 
у кожній окремій справі.
68. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої 
статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
69. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
70. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
71. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими 
і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
72. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
73. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
74. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
75. Як уже зазначалося колегією суддів, при вирішенні такої категорії справ 
у розпорядженні суду мають бути належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або наявність суперечностей 
у доказах, поданих заявником та/або заінтересованими особами на підтвердження відповідних обставин, унеможливлює оголошення особи померлою.
76. Відтак, наявні у справі матеріали службового розслідування військової частини та документи кримінального провадження щодо обставин ймовірної загибелі 01 лютого 2024 року, відомості державних органів та міжнародних інституцій щодо відсутності інформації про перебування ОСОБА_2 у полоні, на переконання колегії суддів, дає підстави для обґрунтованого припущення про смерть останнього.
77. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, з якого вбачається, що бойові дії на території Авдіївської міської територіальної громади Покровського району Донецької області велись з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2024 року, 
а з 29 лютого 2024 року вищезазначена територіальна громада належить до територій, які тимчасово окуповані російською федерацією.
78. З урахуванням вищевказаного колегія суддів доходить до висновку, що шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, 
у справі, яка є предметом касаційного перегляду, має відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі ОСОБА_2 (Авдіївська міська територіальна громада), тобто із ІНФОРМАЦІЯ_4 , а отже на момент звернення до суду і на час ухвалення судом першої інстанції рішення вищевказаний строк сплив.
79. Відтак, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення сина померлим, правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про помилкове застосування міськрайонний судом норм матеріального права, який, своєю чергою, помилково мотивував своє рішення тим, що звернення щодо оголошення фізичної особи померлою є передчасним, оскільки територія, на якій відбулась вірогідна загибель ОСОБА_2 , на момент цієї події була територією активних бойових дій, а в подальшому окупована державою-агресором.
80. Аналогічних висновків щодо застосування строків, визначених змістом статті 46 ЦК України при зверненні до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою дійшов Верховний Суд зокрема у постановах від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в районі населеного пункту Бахмут Донецької області), від 24 грудня 2025 року у справі № 692/95/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в населеному пункті Одрадівка Бахмутського району Донецької області), від 21 січня 2026 року у справі № 127/11048/24 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в районі населеного пункту Бахмут Донецької області), від 18 лютого 2026 року у справі № 759/22513/24 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в населеному пункті Олександропілля Попаснянського району Луганської області), від 04 березня 
2026 року у справі № 761/684/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в районі населеного пункту Бахмут Донецької області).
81. Колегія суддів зауважує, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою і передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою 
у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження.
82. При цьому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо необхідності відступу від правового висновку Великої Палати Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові 
від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, з огляду на таке.
83. Відступ від правової позиції - це наявність сукупності підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо певного питання на користь іншого висновку або конкретизувати попередній висновок шляхом застосування відповідних способів тлумачення норм права з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективності, неясності, неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості або помилковості).
84. Такий відступ може бути зумовлений зміною суспільних відносин або необхідністю усунення суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі 
№ 933/670/20).
85. Відтак, оскільки підхід до застосування строків, передбачених статтею 46 ЦК України, при зверненні до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою у подібних правовідносинах є сталим і сформованим, на переконання колегії суддів, відсутні підстави, які зумовлюють необхідність повністю або частково відступити від попереднього висновку щодо спірного питання або конкретизувати його.
86. Більше того колегія суддів зауважує, що питання щодо наявності підстав для відступлення від правового висновку Великої Палати Верховного Суду про застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові 
від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 було предметом вирішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 671/132/25 (провадження 
№ 14-22цс26) і за наслідками вирішення якого в ухвалі від 16 квітня 2026 року Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку про відсутність передбачених змістом статті 403 ЦПК України підстав для відступу від останньої.
87. У змісті пунктів 51-53 вищевказаної ухвали Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за встановленою практикою обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення ЄСПЛ, висновки якого мають враховувати національні суди; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань тощо.
88. Однак з часу ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови в справі № 755/11021/22 на законодавчому рівні не відбулась зміна підходів до вирішення питання обчислення строків оголошення особи померлою.
89. Також аналіз відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень демонструє стале правозастосування положень частини другої статті 46 ЦК України та висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого в справі 
№ 755/11021/22, відповідно до якого шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, слід відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі особи, у тому числі в разі зміни статусу територій з «території активних бойових дій» на «території можливих бойових дій» або «тимчасово окуповані рф території України».
90. Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року 
у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
91. Відтак, установивши, що наявні у справі докази дають підстави для обґрунтованого припущення щодо смерті ОСОБА_2 , урахувавши, що територія, на якій відбулася його ймовірна загибель, на той момент була територією активних бойових дій та в подальшому опинилася під окупацією держави-агресора, а також установивши сплив шестимісячного строку з дня припинення активних бойових дій у місці ймовірної загибелі ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для оголошення останнього померлим.
92. Підсумовуючи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
93. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження 
№ 14-446цс18)).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
94. Згідно із пунктами 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
95. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
96. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
2. Постанову Черкаського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Сердюк   В. В. Шипович