Справа №591/3920/26 	
Номер провадження 22-ц/816/2151/26 	
Категорія - 68 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Нестеренка М.В. (суддя-доповідач), суддів: Сидоренко А.П., Сізова Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Зарудним Ігорем Вікторовичем 
на ухвалу Зарічного районного суду міста Суми від 14 квітня 2026 року у складі судді Ніколаєнко О.О., постановлену у місті Суми,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про встановлення факту, що має юридичне значення,
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог і ухвали суду першої інстанції 
Представник позивачки адвокат Зарудний І.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі по тексту – позивачка, ОСОБА_1 ), звернувся до Зарічного районного суду міста Суми з позовною заявою, у якій просив встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні онука ОСОБА_3 (далі по тексту – ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з жовтня 2021 року по день його смерті, тобто станом до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтувані тим, що позивачка протягом тривалого часу проживала разом з онуком ОСОБА_3 , фактично здійснювала його виховання, незважаючи на те, що рішенням Білопільського районного суду від 19 жовтня 2010 року у справі №2-1839/2010 його матір ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав, а опікуном формально визначено ОСОБА_2 ..
ОСОБА_3 проходив військову службу у Збройних Силах України та, за твердженням позивачки, здійснював її утримання, систематично перераховуючи грошові кошти, оскільки позивачка є пенсіонером, а отримуване нею пенсійне забезпечення було недостатнім, у зв`язку з чим основним джерелом її існування була допомога онука.
ОСОБА_3 виключений зі списків особового складу у зв`язку із загибеллю під час захисту Батьківщини ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті позивачка звернулася до Міністерства оборони України щодо отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року, однак протокольним рішенням від 19 квітня 2024 року №12/д документи було повернуто для підтвердження факту перебування на утриманні. Крім того, рішенням ГУ ПФУ у Сумській області від 08 березня 2024 року №4 їй відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника.
Позивачка вказує, що інші особи, які за законом зобов`язані її утримувати, фактично не можуть цього робити, оскільки син ОСОБА_2 є інвалідом війни з липня 2023 року, а донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалий час проживає на території Російської Федерації та не підтримує зв`язку з 2010 року. У зв`язку з цим саме онук забезпечував її утримання до своєї смерті.
Посилаючись на неможливість підтвердження цього факту в інший спосіб та на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2024 року у справі №591/7177/24 про відмову у відкритті провадження в порядку окремого провадження, позивачка просить суд встановити юридичний факт її перебування на утриманні ОСОБА_3 у період з жовтня 2021 року по день його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою реалізації права на пенсію по втраті годувальника та отримання одноразової грошової допомоги.
Ухвалою Зарічногорайонного суду м. Суми від 14 квітня 2026 року передано дану цивільну справу на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю.
Суд першої інстанції виходив з того, що позов подано з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються за їх місцезнаходженням, а згідно з даними Єдиного державного реєстру місцезнаходженням Міністерства оборони України є м. Київ, проспект Повітряних Сил України, 6.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції позивачка, через свого представника адвоката Зарудного І.В. подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Зарічного районного суду міста Суми.
Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність розгляду справи за місцезнаходженням відповідача, застосувавши положення частини другої статті 27 ЦПК України, однак не врахував норми статті 28 ЦПК України, якими передбачено право позивача на вибір альтернативної підсудності, зокрема за місцем свого проживання.
Апелянт зазначає, що вона є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою від 31 березня 2023 року №5924-5002682057, згідно з якою її фактичним місцем проживання є м. Суми, що відноситься до територіальної юрисдикції Зарічного районного суду м. Суми, до якого вона обґрунтовано звернулася з позовом.
Посилається на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та практику Верховного Суду, відповідно до яких довідка внутрішньо переміщеної особи підтверджує місце проживання особи та підлягає врахуванню при визначенні територіальної підсудності, а також на те, що внутрішньо переміщена особа має право звертатися до суду за місцем свого фактичного перебування.
Крім того, апелянт вказує, що предметом позову є встановлення факту, що має юридичне значення, що пов`язано з реалізацією її особистих прав, а тому така справа може розглядатися за місцем проживання позивача, що узгоджується із загальними підходами розгляду справ цієї категорії.
На думку апелянта, звернувшись до суду за місцем свого фактичного проживання, позивачка реалізувала надане їй процесуальне право на вибір підсудності, тоді як суд першої інстанції безпідставно обмежив це право, що свідчить про порушення норм процесуального права та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Згідно зі свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , а згідно зі свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.44).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 01 листопада 2023 року №309, капітан ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті ведення бойових дій та виключений зі списків особового складу частини з 01 жовтня 2023 року. Смерть настала внаслідок дій, передбачених законом та воєнних операцій та пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.6). Вказані обставини також підтверджуються лікарським свідоцтвом про смерть від 03 жовтня 2023 року та довідкою про причину смерті (а.с.45).
Після його смерті позивачка звернулася до Міністерства оборони України щодо отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року.
Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 квітня 2024 року №12/д, документи було повернуто на доопрацювання, оскільки заявниця не відноситься до визначеного Законом України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) кола осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Із поданих документів не встановлено, що бабуся перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця, а довідка Білопільської міської ради №3760/03-22 від 27 листопада 2023 року не встановлює факт, що має юридичне значення, про перебування заявниці на утриманні загиблого військовослужбовця (а.с.7).
Згідно з довідкою Білопільської міської ради від 23 листопада 2023 року №3729/03-22, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 14 листопада 2015 року та знятий з реєстрації місця проживання 20 лютого 2023 року (а.с.8).
Відповідно до довідки Білопільської міської ради від 27 листопада 2023 року №3760/03-22, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно знаходилась на утриманні онука ОСОБА_3 , фактично проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8 зв.).
Із довідки виконавчого комітету Білопільської міської ради Сумської області від 24 листопада 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно знаходилась на утриманні онука ОСОБА_3 (а.с.9).
Витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії ЦВЛК ЗСУ від 25 грудня 2023 року №5535 підтверджується, що причиною смерті ОСОБА_3 стала травма, яка призвела до смерті, та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.9 зв.).
З витягу із особової справи капітана ОСОБА_3 від 01 листопада 2023 року №243 вбачається, що його опікуном є ОСОБА_2 , сімейний стан – не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).
Довідкою Білопільського РСУДМС України в Сумській області №20814 про реєстрацію місця проживання/перебування особи встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований з 14 листопада 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Згідно з витягом з обліково-статистичної картки дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування №0168889, виданого Службою у справах дітей Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області 04 липня 2014 №612, ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а саме мати позбавлена батьківських прав на підставі рішення Білопільського районного суду Сумської області від 19 жовтня 2010 року по справі №2-1839/2010 (а.с.14).
Із свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.15).
Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №67 від 25 травня 1974 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу стало ОСОБА_7 (а.с.15-16).
Відповідно до довідки керівника відділу реєстрації актів цивільного стану від 23 жовтня 2006 року №85-02-97 вбачається, що 11 листопада 1997 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , актовий запис №134. Після реєстрації присвоєно прізвища ОСОБА_7 (а.с.17 зв.)
Із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого 05 грудня 2003 року, вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 одружилися 05 грудня 2003 року, про що зроблено актовий запис №139 (а.с. 16 зв.)
Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_6 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розірвано, про що 07 серпня 2018 року складено відповідний актовий запис №50. Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_10 (а.с.17).
Із довідки Сумської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31 березня 2023 року №5924-5002682057 вбачається, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26).
Крім того, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області від 08 березня 2024 року №4 позивачці відмовлено у призначенні пенсії у разі втрати годувальника, оскільки немає відомостей про відсутність осіб, які за законом повинні її утримувати, що визначено ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі – Закон №2262-ХІІ) (а.с.43).
Син позивачки ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_7 від 05 липня 2023 року (а.с.31).
У зв`язку з неможливістю підтвердження факту утримання в інший спосіб, 10 квітня 2026 року  ОСОБА_1 , через свого представника, звернулася до суду в порядку позовного провадження та просила встановити факт її перебування на утриманні онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з жовтня 2021 року по день його смерті, тобто станом до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 квітня 2026 року у справі №591/3920/26 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва, виходячи з того, що позов подано з порушенням правил територіальної підсудності.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У статті 124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.
Справи цивільної юрисдикції характеризує, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.
У цій справі представник ОСОБА_1 адвокат Зарудний І.В. звернувся до суду саме з позовною заявою, яка відповідно до положень частини другої статті 174 ЦПК України відноситься до заяв по суті справи у позовному провадженні.
Територіальна підсудність справ, які розглядаються у позовному провадженні врегульована параграфом 3 глави 2 Цивільного процесуального кодексу.
Відповідно до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
За приписами пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і №372/51/16-ц).
У цій справі, встановивши, що відповідачем у позовній заяві вказане Міністерство оборони України, врахувавши що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи Міністерства оборони України є місто Київ, проспект Повітряних сил України, 6, керуючись положеннями частини другої статті 27, частини першої статті 31 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про передачу справи за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.
Колегія суддів не погоджується із таким судовим рішенням, виходячи з такого.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що метою звернення ОСОБА_1 до суду є встановлення юридичного факту перебування її на утриманні онука ОСОБА_3 , який загинув під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини від збройної агресії Російської Федерації з метою реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, а також для вирішення питання щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 17 статті 28 ЦПК України позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ утриманцями, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця, вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ. 
Аналіз наведеного дозволяє дійти висновку, що позивачка, захищаючи свої права на отримання допомоги і пенсії у зв`язку із загибеллю її онука під час відсічі збройній агресії Російської Федерації, має право на подання цього позову за місцем її проживання чи перебування. 
Із довідки Сумської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31 березня 2023 року №5924-5002682057 вбачається, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 . Фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26).
Тобто, місце фактичного проживання позивачки як внутрішньо переміщеної особи відноситься до територіальної підсудності Зарічного районного суду міста Суми.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2024 року у справі № 607/5535/22 (провадження № 61-17499св23) зазначено, що «особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як внутрішньо переміщена особа, то, маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.
Наведене дозволяє дійти висновку, що за приписами частини сімнадцятої статті 28 ЦПК України, з урахуванням того, що місце проживання ОСОБА_1 як ВПО зареєстроване на території Зарічного району міста Суми, закон надає позивачці право подати цей позов за правилами альтернативної підсудності за її вибором за місцем її проживання, як внутрішньо переміщеної особи, а висновок суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача за правилами частини другої статті 27 ЦПК України є помилковим внаслідок незастосування частини сімнадцятої статті 28 ЦПК України.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. 
За правилами пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Висновки суду щодо судових витрат
Положення статті 141 ЦПК України передбачають можливість відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У даній справі, апеляційним судом була переглянута ухвала суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю. Тобто, на час апеляційного перегляду ухвали, апеляційним судом спір між сторонами не було вирішено по суті, справа не розглянута.
За таких обставин, питання про розподіл судових витрат між сторонами, зокрема витрат за подання апеляційної скарги, підлягає вирішенню місцевим судом за результатами розгляду позову у цій справі по суті.
Керуючись статтями 258, 259, 263, 364, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Зарудним Ігорем Вікторовичем, задовольнити.
Ухвалу Зарічного районного суду міста Суми від 14 квітня 2026 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	М.В. Нестеренко	

Судді: А.П. Сидоренко 

Д.В. Сізов