Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
Справа № 126/189/26
Провадження № 2/126/831/2026
"29" квітня 2026 р. 
м. Бершадь
Бершадський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Рудя О. Г. 
із секретарем Кучанською В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, 
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Бершадським районним судом Вінницької області 14.06.2018 по справі № 126/994/18 було винесено рішення суду про зміну розміру аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення ним повноліття. Йому виповнилось 18 років. Оскільки він досягнув повноліття, припинилось нарахування аліментів. Відповідно до договору № 2512551029 від 14.08.2025 про навчання у закладі вищої освіти, він отримує платну освітню послугу для підготовки фахівців та є студентом денної форми навчання в Київському Національному Економічному університеті ім. Вадима Гетьмана за спеціальністю економіка та міжнародні економічні відносини. Загальна вартість платної освітньої послуги в Київському Національному Економічному університеті ім. Вадима Гетьмана відповідно до договору № 2512551029 від 14.08.2025 становить 192000 грн. Оскільки він навчається на денній формі, він не має змоги влаштуватись на роботу щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідно до квитанцій про оплату навчання від 20.08.2025 було сплачено: перший семестр 24000 грн., проживання в гуртожитку 3200 грн., квитанція від 15.08.2025. На сьогодні йому матеріально допомагає мати ОСОБА_3 , надає грошові кошти на інші його потреби та витрати, допомагає також сплачувати навчання. Мати не в змозі самостійно утримувати, тому він вимушений поставити питання про стягнення аліментів та звернутись до суду. Відомо, що відповідач працює та отримує дохід. Як вбачається з офіційних джерел на сайті Міністерства фінансів України, середня заробітна плата у Вінницькій області станом на кінець 2025 року становила 19000 - 22000 грн. щомісячно. Прожитковий мінімум в Укораїні по соціальних та демографічних групах з 2000 по 2026 р.р. для працездатних осіб становить 3328 грн. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет" встановлено з 01.01.2026 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2817 грн., дітей віком від 6 до 18 років - 3512 грн., працездатних осіб - 3328 грн. Просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти на його утримання, як повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягувати з моменту подання позову до закінчення ним навчання, або досягнення 23-річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. 
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Салманова-Похила Ф.А. надала клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу. Згідно поданого клопотання на представництво інтересів у даній справі, наданням правової допомоги клієнту надає: копію договору, оригінал розрахунку, оригінал акту, 2 квитанції на суму 8600 грн. Попередньо в позовній заяві було зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу складає 8000 грн., остаточна сума складає 8600 грн. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені під час розгляду справи у суді першої інстанції в розмірі 8600 грн.
Відповідач ОСОБА_2 надав заяву, в якій позов визнає, просить розглянути справу в його відсутність.
З врахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_1 .
Позивач ОСОБА_1 є студентом першого курсу, першого (бакалаврського) рівня вищої освіти факультету міжнародної економіки і менеджменту, очної (денної) форми здобуття освіти Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана. Дата зарахування до університету - 01.09.2025, дата закінчення університету - 30.06.2029.
Вищезазначене підтверджується довідкою Київського національного економічного університету імені Вадима Гетьмана № 2994 від 22.12.2025. 
Згідно договору про навчання у навчальному закладі вищої освіти № 2512551029 від 14.08.2025, укладеного між закладом Київським національним економічним університетом імені Вадима Гетьмана в особі ректора Лук`яненка Д.Г., вступником ОСОБА_1 та законним представником ОСОБА_3 , фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб.
Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 2512551029 від 14.08.2025, укладеного між Київським національним економічним університетом імені Вадима Гетьмана в особі ректора ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , загальна вартість платної освітньої послуги за розрахунковий строк виконання освітньої програми становить 192000 грн.
Згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 14.06.2018, змінено розмір аліментів, присуджений за рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 30.08.2013 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Стягуються щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. 
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 досяг повноліття, однак не досяг 23 років, навчається стаціонарно, потребує утримання не лише від матері, а також від батька.
Ст. 200 СК України визначає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення.
Враховуючи викладене та беручи до уваги, що утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, як і те, що основні витрати на утримання дитини на даний час несе мати позивача, з огляду на те, що ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання, не має можливості працювати та заробляти кошти на своє утримання. Відповідач позов визнав, а тому суд прийшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини його заробітку.
Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 1331,20 грн.
Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 8600 грн.
Відповідно до положень ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Поряд з цим, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до умов ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Клопотання від відповідача ОСОБА_2 про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката із зазначенням обґрунтування на спростування співмірності витрат відповідача на правничу допомогу до суду не надходило.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 4-5 та 9 ст. 142 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі N910/15944/17).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, N 33210/07 41866/08) та "Гуриненко проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, N 37246/04).
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі N 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд у справі N 922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
В постанові № 908/2702/21 від 12.01.2023 Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, що згідно наданого адвокатом розрахунку становить 8600 грн. (консультація 600 грн., позовна заява 3000 грн., запити адвоката 2000 грн., участь у судових засіданнях 3000 грн.), оцінивши поведінку/дії/бездіяльність обох сторін, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, тривалість розгляду справи, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, віднесення даної справи до категорії справ незначної складності, приходжу до висновку, що заявлені витрати на правову допомогу в сумі 8600 грн. не є пропорційними до предмета спору, з урахуванням значення справи для сторін.
Враховуючи обставини та результат розгляду даної справи, а також зважаючи на опис правової допомоги, яка надана позивачу за договором, приймаючи до уваги, що адвокат не брав участь в судових засіданнях, суд вважає пропорційним розміром витрат на оплату професійної правничої допомоги до предмета спору та складності справи 5600 грн.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів.
На підставі ст. 182, 198-200 СК України, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,- 

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити повністю.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з 26.01.2026 і до закінчення ним навчання, але на більше ніж досягнення двадцяти трьох річного віку.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 1331,20 грн. судового збору на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код ЄДРПОУ 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5600 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. 

Суддя О. Г. Рудь