ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
27 травня 2026 року 	Справа № 280/1636/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
27 лютого 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_3 (далі – відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд: 
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової винагороди на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виплата якої передбачена згідно постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
зобов`язати військову частину НОМЕР_3 Національної гвардії України, код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , одноразову грошову винагороду у порядку та розмірі визначеному згідно постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії і а Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
стягнути з військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, код СДРПОУ: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Позовну заяву мотивовано тим, що позивач з 2020 року проходив службу за контрактом у Національній гвардії України. У 2023 року контракт з позивачем було переукладено. З 30.08.2023 позивач проходив службу у ВЧ НОМЕР_5 НГУ. У зв`язку із отриманням 28.01.2024 поранення та неможливістю подальшого проходження служби наказом командира ВЧ НОМЕР_3 НГУ від 14.01.2020 № 20 позивача звільнено з військової служби. У подальшому позивачу стало відомо про набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану». Вважаючи, що він відповідає критеріям передбаченим у вказаній постанові позивач звертався до командування відповідача з рапортом про призначення та виплату винагороди у розмірі 1 млн. грн. на який отримав відмову. Позивач не згоден з бездіяльністю відповідача та просить задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду 04.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
18 березня 2026 року представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву. Відповідач позов не визнає та заперечує проти його задоволення. Позивач був прийнятий на військову службу за контрактом 24.11.2020, до введення в Україні воєнного стану, і в будь-якому випадку мав зобов`язання за цим контрактом до 24.11.2023, а після введення воєнного стану в Україні – до його закінчення. Крім того, позивач був звільнений з військової служби 14.01.2025, до набрання чинності Постановою № 153. Таким чином, ОСОБА_1 не відповідає двом з чітко визначених вимог щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому пункту 4 Постанови № 153: був прийнятий на військову службу за контрактом не під час дії воєнного стану, а також не проходить дійсну військову службу. Крім того, на момент набрання чинності Постановою № 153 він вже не проходив військову службу, тобто не відповідав вимогам Постанови № 153 протягом усього періоду її дії. Відповідач вказує на безпідставність заявленого до компенсації розміру судових витрат та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представником позивача 23.03.2026 надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. На думку сторони позивача, норми Постанови № 153 не містять положень, які б встановлювали обмеження у зв`язку із попереднім проходження військової служби за контрактом до введення в дію правового режиму воєнного стану на право особи на отримання одноразової грошової винагороди. Право на винагороду пов`язується із вже відбутою участю у бойових діях та проходженням служби в період дії воєнного стану. Відповідач підтверджує та визнає, що військова служба позивача за контрактом під час воєнного стану за своєю правовою природою трансформувалась у специфічні публічно-правові відносини, що мають ознаки служби в особливий період і суттєво відрізняються від звичайних контрактних відносин мирного часу. Військовослужбовець у цей час не лише формально продовжує раніше укладений контракт, а фактично проходить службу на нових правових умовах, істотно змінених правовим режимом воєнного стану, який визначає порядок служби, підстави звільнення, обсяг обов`язків та гарантій. Крім того, навіть у разі переукладання контракту в період дії воєнного стану, фактично виникають нові правовідносини. Окрім того, позивач був звільнений з військової служби з незалежних від нього обставин, а саме за станом здоров`я у зв`язку з наявністю інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення, так, пов`язаної із захистом Батьківщини. Сторона позивача наполягає на задоволенні позову.
26 березня 2026 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача. Відповідач наполягає на тому, що особа має бути саме призвана або прийнята на військову службу під час дії воєнного стану, Постановою № 153 не передбачається підстав для відступу від зазначеної норми. Позивач був прийнятий на військову службу за контрактом 24.11.2020, що підтверджується копією контракту, наявною в матеріалах справи. Станом на дату введення в Україні воєнного стану 24.02.2022 позивач вже перебував на військовій службі за контрактом, відповідно він не міг бути прийнятим на військову службу за контрактом під час воєнного стану.
За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у формі ID-картки № НОМЕР_6 , виданим 30.07.2021 Управлінням ДМС у Запорізькій області.
23 листопада 2020 року між Міністерством внутрішніх справ України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу, який набрав чинності 24.11.2022, строком на 3 роки. 
Відповідно до наявних у військовому квитку позивача серії НОМЕР_7 від 07.07.2020 відомостей про проходження ОСОБА_1 військової служби останній проходив службу у період: з 09.07.2020 по 29.08.2023 у Військовій частині НОМЕР_8 НГУ, з 30.08.2023 по 13.11.2024 у Військовій частині НОМЕР_5 НГУ, з 14.11.2024 по 14.01.2025 у Військовій частині НОМЕР_9 НГУ.
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_5 НГУ від 17.12.2024 № 9920 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України у період з 01.12.2023 по 24.12.2023, з 01.01.2024 по 04.01.2024, з 05.01.2024 по 08.01.2024 та з 19.01.2024 по 28.01.2024 солдат ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області.
Згідно з довідкою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» від 08.10.2024 № 1429/с військово-лікарською комісією прийнято рішення: Наслідки вибухової травми (28.01.2024) у вигляді вогнепального осколкового поранення м`яких тканин лівої стопи з травматичним відчленуванням 4, 5 пальців на рівні проксимальних фаланг, перелом 2, 3 плесневих кісток, основних фаланг 2, 3 пальців, вогнепальний закритий багатоуламковий перелом дистального відділу обох кісток гомілки зі зміщенням кісткових уламків, (операції: 28.01.2024 - ПХО ран лівої стопи, МОС перелому ВГК та МГК стрижневим АЗФ. 01.02.2024 - Некректомія лівої стопи, демонтаж АЗФ, постановка ВAK системи, МОС діафіксація переломів 2 - 3 плесневої кістки. 07.02.2024 - некректомія лівої стопи, перемонтаж ВАК системи, ампутація 3-го пальця лівої стопи. 09.02.2024 - некректомія лівої стопи, перемонтаж ВАК системи, 13.02.2024 - некректомія лівої стопи, демонтаж ВАК системи, шкірна пластика вогнепального дефекту лівої стопи. 27.02.2024 - відкрита репозиція, МОС переломів обох щиколоток лівої гомілки пластиною, гвинтами) у вигляді ампутаційних кукс 3, 4, 5 пальців лівої стопи на рівні плесневих кісток зі стійким порушенням функції лівої стопи, післятравматичної невропатії малогомілкового нерву ліворуч з помірним парезом розгиначів лівої стопи до 3,5-4.0 б з помірним порушенням функції; Тінітус. Травма (контузія, поранення, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Викривленим носової перегородки ліворуч з помірним порушенням носового дихання. Хронічний вазомоторний риніт нейровегетативної форми, ремісія. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби
На підставі статті 76в, 78в, 62в графи II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад. що визначають ступінь придатності (непридатності) до військової служби, служби у військовому резерві Положення про діяльність медичної ( військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України №285 від 03.04.2017, у редакції наказу МВС України № 331 від 23.05.2024, придатний до служби у військових частинах забезпечення, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 НГУ (по стройовій частині) від 14.01.2025 № 20 солдата ОСОБА_1 , якого звільнено відповідно до ч. 5 п. 3 пп. Б ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з військової служби відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 НГУ від 09.01.2025 № 2о/с у запас (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), з 14.01.2025 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
22 серпня 2025 року ОСОБА_1 подано до військової частини НОМЕР_3 НГУ заяву про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн на підставі абз. 4 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Листом від 11.09.2025 № 3/33/4-Л-193 відповідачем повідомлено про відсутність підстав для задоволення заяви щодо виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 грн оскільки необхідною умовою для її виплати є саме проходження військовослужбовцем дійсної військової служби.
Зазначені обставини не є спірними та підтверджуються матеріалами справи.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Згідно частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року який триває і до сьогодні.
Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.12.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону №389-VIII).
Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну гвардію України" від 13.03.2014 № 876-VII (далі - Закон №876-VII, (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)), Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.
Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.
За приписами частини першої статті 9 Закону №876-VII особовий склад Національної гвардії України складається з військовослужбовців та працівників.
Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.
В силу статті 1-2 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно пункту першого статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частини 4 статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» (далі – Постанова № 153) якою передбачено реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану.
Учасниками експериментального проекту визначено: громадян України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу; Збройні Сили; Міністерство оборони; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил.
Постановою Кабінетом Міністрів України від 01.04.2025 № 387, яка набрала чинності 08.04.2025, внесено зміни до постанови № 153, зокрема, в частині учасників проекту – доповнено їх перелік Національною гвардією; Державною прикордонною службою; Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;” та зміно назву на «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Відповідно до пункту 4 Постанови №153
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Наведеними вище нормами визначена сукупність умов для набуття військовослужбовцем з числа громадян України права на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень.
Так, абзаци 2 та 4 пункту 4 Постанови КМУ №153, встановлює 5 (п`ять) обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень (диспозиція правової норми), а саме:
1. Приналежність військовослужбовця на дату виплати до певної категорії: особи рядового, сержантського і старшинського складу рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
2. Вік на дату прийняття або призову на військову службу до набрання чинності Постановою №153 (11.02.2025): до 25 років;
3. Факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, тобто після 24.02.2022, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64;
4. Фактичне проходження служби на дату звернення за вказаною виплатою;
5. (абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою №153 (11.02.2025);
(абз. 2 п. 4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою №153 (11.02.2025) у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон).
Обов`язковою умовою для виплати винагороди є також та обставина, що вказані військовослужбовці не притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.
Також суд зазначає, що дата прийняття особи на службу/укладення контракту з урахуванням постанови КМУ № 153 є однією із умов виплати спірної грошової допомоги (винагороди) та окрім цього потребує ряду і інших обов`язкових умов, до яких зокрема належить наявність у особи участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою КМУ № 153.
Таким чином, одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 грн виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які станом на 13.02.2025 були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років, проходять службу, брали безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
У разі поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі у разі, якщо військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців станом на 13.02.2025.
Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 призваний 08.07.2020 на строкову військову службу.
З 24.11.2020 у віці 19 років позивача прийнято на військову службу за контрактом.
Відтак, матеріалами справи підтверджено, що позивача було призвано на строкову військову службу та в подальшому укладено контракт на проходження служби до введення воєнного стану, що виключає можливість одержання позивачем грошової допомоги у розмірі 1 000 000,00 грн.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 НГУ (по стройовій частині) від 14.01.2025 № 20 солдата ОСОБА_1 , якого звільнено відповідно до ч. 5 п. 3 пп. Б ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з військової служби відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 НГУ від 09.01.2025 № 2о/с у запас (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), з 14.01.2025 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
З наведеного випливає, що станом на момент набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025) позивач не проходив військову службу та не перебував у статусі військовослужбовця, а тому враховуючи, що право на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, надається військовослужбовцям, які продовжують проходити службу на момент набрання чинності цією постановою, суд вважає, що підстави для нарахування та виплати зазначеної винагороди позивачу відсутні, оскільки зазначена обставина є беззаперечною перепоною для реалізації позивачем права на отримання грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень у зв`язку із недотриманням позивачем однієї з умов отримання такої допомоги, а саме: проходження заявником військової служби на дату набрання нею чинності.
Суд також враховує, що метою прийняття Постанови №153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Мотивом визначених заходів є саме залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом, що реалізується шляхом створення додаткових фінансових стимулів та забезпечення відповідного матеріального підґрунтя для підвищення престижу служби. При цьому, йдеться про застосування механізмів, спрямованих на формування належної мотивації для потенційних військовослужбовців у віці до 25 років.
Таким чином, оскільки відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд приходить до висновку, що відмова відповідача у призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової винагороди в розмірі 1 (один) мільйон гривень на підставі вимог пункту 4 Постанови КМУ №153 від 13.02.2025 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” була правомірною, а тому заявлені позовні вимоги щодо визнання її протиправною є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно зі статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до наведених вимог відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, спростовано позовні вимоги та аргументи позивача.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити у повному обсязі.
Розподіл судових витрат не проводиться.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27 травня 2026 року. 

Суддя О.О. Артоуз