П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/36587/25	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
Дата і місце ухвалення: 29.01.2026 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року у справі №420/36587/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «РАНЧО АГРО» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гленпорт Одеса» звернулося до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків без дати №59534000702, згідно якого зменшена сума бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 1 730 442 грн та застосовані штрафні санкції з цього податку у розмірі 865 221 грн; 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 15.08.2025 року № 59734000702, згідно якого зменшено суму від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 348 717 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гленпорт Одеса» задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм чинного законодавства, що, на думку апелянта, призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно та поверхово дослідив обставини справи, не надав належної оцінки доказам, поданим контролюючим органом, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Апелянт вказує, що позивачем не доведено реальність здійснення господарських операцій із контрагентами, оскільки подані документи не підтверджують фактичного руху товару та не відповідають вимогам законодавства.
Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції обмежився формальним дослідженням первинних документів, не перевіривши реальність господарських операцій, наявність у контрагентів необхідних матеріально-технічних ресурсів, трудових ресурсів та економічної доцільності здійснення відповідних операцій.
Крім того, апелянт наголошує, що висновки суду першої інстанції не відповідають правовим позиціям Верховного Суду, відповідно до яких право на формування податкового кредиту виникає лише за умови фактичного здійснення господарських операцій та їх підтвердження належними первинними документами.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував доводи контролюючого органу щодо відсутності у контрагентів позивача достатніх ресурсів для здійснення спірних операцій, а також не надав належної оцінки податковій інформації, отриманій з інформаційно-аналітичних баз.
З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У додаткових поясненнях позивач зазначає, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій є необґрунтованими та не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки ґрунтуються виключно на податковій інформації з інформаційно-аналітичних баз, яка має інформативний характер, при цьому всі господарські операції є реальними та підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, зокрема договорами, видатковими та товарно-транспортними накладними, платіжними документами і податковими накладними, а контролюючим органом не доведено відсутність у контрагентів необхідних матеріально-технічних та трудових ресурсів і не встановлено узгодженості дій між позивачем та його контрагентами з метою отримання неправомірної податкової вигоди, у зв`язку з чим позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
У додаткових поясненнях третя особа зазначає, що господарські операції між нею та позивачем є реальними та підтверджуються належними первинними документами, зокрема договорами, видатковими та товарно-транспортними накладними, платіжними документами та іншими документами бухгалтерського обліку, при цьому третя особа вказує на наявність у неї необхідних матеріально-технічних та трудових ресурсів для здійснення відповідної господарської діяльності, а також наголошує, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій ґрунтуються виключно на податковій інформації, яка не є належним доказом у розумінні процесуального законодавства, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 25 червня 2025 року №155, прийнятого відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 200.11 статті 200 та статті 79 Податкового кодексу України, контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» з питань правомірності декларування заявленого до бюджетного відшкодування податку на додану вартість та від`ємного значення з ПДВ у сумі понад 100 000 грн за податковою декларацією з ПДВ за травень 2025 року. За результатами проведеної перевірки складено акт від 23 липня 2025 року №466/34-00-07-06/38721941.
Згідно з висновками зазначеного акта перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201, пункту 200.1 та підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що, на думку відповідача, призвело до безпідставного формування позивачем податкового кредиту та заявлення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «РАНЧО АГРО» та ТОВ «ГРЕЙН ХАБ».
В акті перевірки відповідач зазначив, що господарські операції позивача із вказаними контрагентами не підтверджують реального руху активів, а надані первинні документи, на думку контролюючого органу, не підтверджують походження сільськогосподарської продукції та фактичну можливість її вирощування і постачання відповідними суб`єктами господарювання. При цьому податковий орган виходив із аналізу інформації, наявної в інформаційно-аналітичних базах ДПС, статистичної та податкової звітності контрагентів, а також даних Єдиного реєстру податкових накладних.
Зокрема, контролюючий орган посилався на недостатність у ТОВ «СП «РАНЧО АГРО», а також у підприємств по ланцюгу постачання, трудових і матеріально-технічних ресурсів для вирощування задекларованих обсягів сільськогосподарської продукції, відсутність достатньої кількості посівного матеріалу, сільськогосподарської техніки та працівників, а також на невідповідність, на думку відповідача, показників урожайності середнім статистичним показникам по Херсонській області. Крім того, відповідач зазначав про наявність ознак документального оформлення постачання товару з невстановленого джерела походження.
Також в акті перевірки наведено висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій між ТОВ «ГРЕЙН ХАБ» та його контрагентами - ТОВ «ТРУБІЖ АГРО ЦЕНТР», ТОВ «ТРУБІЖ АГРО ПІВНІЧ» та ТОВ «ВАСИЛІВСЬКЕ», з посиланням на відсутність у останніх достатніх трудових, матеріально-технічних та виробничих ресурсів для вирощування сільськогосподарської продукції у відповідних обсягах.
На підставі наведених висновків акта перевірки Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкові повідомлення-рішення від 15 серпня 2025 року №59534000702 та №59734000702, якими позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, застосовано штрафні (фінансові) санкції, а також зменшено суму від`ємного значення ПДВ.
Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції з цим адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» з ТОВ «СП «РАНЧО АГРО» та ТОВ «ГРЕЙН ХАБ» не підтверджуються належними та допустимими доказами, а ґрунтуються переважно на податковій інформації з інформаційно-аналітичних баз ДПС, аналізі податкової та статистичної звітності контрагентів, а також припущеннях щодо недостатності у них трудових і матеріально-технічних ресурсів. 
Суд першої інстанції встановив, що господарські операції позивача підтверджуються договорами поставки, видатковими та товарно-транспортними накладними, податковими накладними, платіжними інструкціями, банківськими виписками, складськими документами та іншими первинними документами бухгалтерського і податкового обліку, які підтверджують фактичне постачання сільськогосподарської продукції, її оплату, транспортування та подальшу реалізацію. 
Також суд звернув увагу на відсутність доказів відсутності реального руху товару, узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного формування податкового кредиту або обізнаності позивача щодо можливих порушень податкового законодавства з боку контрагентів. 
Крім того, суд першої інстанції врахував, що рішенням Господарського суду Одеської області у справі №916/3952/25 встановлено факт поставки ТОВ «СП «РАНЧО АГРО» на користь ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» сільськогосподарської продукції та наявність заборгованості за поставлений товар, що додатково підтверджує реальний характер спірних господарських операцій. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень та задовольнив адміністративний позов.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень з огляду на таке.
Спірні правовідносини у даній справі регулюються положеннями Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормами Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей податкового обліку платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, ведення яких передбачено законодавством.
За змістом пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право платника податку на формування податкового кредиту виникає у разі фактичного здійснення операцій з придбання товарів чи послуг для використання у межах власної господарської діяльності та визначається виходячи із сум податку, нарахованих (сплачених) у зв`язку із придбанням таких товарів чи послуг.
При цьому пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, не підтверджені зареєстрованими податковими накладними або іншими документами, передбаченими податковим законодавством.
Водночас положення пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачають, що податкова накладна, складена та зареєстрована в установленому законом порядку, є підставою для формування податкового кредиту за умови реального здійснення відповідної господарської операції.
Відповідно до статті 1 та частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції та повинні містити відомості про зміст господарської операції, її обсяг, дату здійснення, найменування сторін та підписи відповідальних осіб.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що правові наслідки у вигляді виникнення у платника податків права на формування податкового кредиту та відповідних показників податкового обліку настають лише у разі фактичного здійснення господарських операцій, що спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків та підтверджуються належними і допустимими первинними документами.
Визначальною ознакою господарської операції є реальний рух активів, а тому для цілей податкового обліку значення має не лише належне документальне оформлення операції, а й фактичне здійснення відповідних господарських відносин між учасниками таких операцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі №826/16627/18, від 21.10.2021 року у справі №520/4829/19 та від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу про безпідставне формування позивачем податкового кредиту та заявлення бюджетного відшкодування з ПДВ за операціями з ТОВ «СП «РАНЧО АГРО» та ТОВ «ГРЕЙН ХАБ», які, на думку відповідача, не підтверджували реального руху активів.
Обґрунтовуючи такі висновки, податковий орган посилався на інформацію, отриману з інформаційно-аналітичних баз ДПС, дані податкової та статистичної звітності контрагентів, а також відомості Єдиного реєстру податкових накладних.
Зокрема, відповідач вказував на недостатність у ТОВ «СП «РАНЧО АГРО», а також у підприємств по ланцюгу постачання, трудових і матеріально-технічних ресурсів для вирощування задекларованих обсягів сільськогосподарської продукції, відсутність достатньої кількості сільськогосподарської техніки, посівного матеріалу та працівників, а також на невідповідність, на думку контролюючого органу, показників урожайності середнім статистичним показникам по відповідному регіону.
Крім того, в акті перевірки наведено висновки щодо нереальності господарських операцій між ТОВ «ГРЕЙН ХАБ» та його контрагентами - ТОВ «ТРУБІЖ АГРО ЦЕНТР», ТОВ «ТРУБІЖ АГРО ПІВНІЧ» та ТОВ «ВАСИЛІВСЬКЕ», з посиланням на відсутність у останніх достатніх виробничих та трудових ресурсів для вирощування сільськогосподарської продукції у відповідних обсягах.
На підставі зазначених висновків акта перевірки Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято податкові повідомлення-рішення від 15 серпня 2025 року №59534000702 та №59734000702, якими позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, застосовано штрафні санкції та зменшено суму від`ємного значення ПДВ.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та висновкам контролюючого органу, колегія суддів виходить із того, що сам по собі аналіз податкової інформації щодо контрагентів, а також встановлення контролюючим органом певних недоліків у їх господарській діяльності не може бути достатньою та безумовною підставою для висновку про безтоварність господарських операцій за умови наявності належних доказів фактичного руху активів та реального виконання сторонами умов укладених договорів.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що податкова інформація з інформаційно-аналітичних баз контролюючого органу має виключно інформативний характер та не є самостійним належним доказом у розумінні процесуального закону.
Крім того, відсутність у контрагента достатньої кількості працівників, основних засобів, транспортних засобів чи виробничих потужностей сама по собі не свідчить про нереальність господарських операцій, оскільки чинне законодавство не ставить можливість здійснення господарської діяльності у залежність виключно від наявності у суб`єкта господарювання власних трудових або матеріально-технічних ресурсів.
Відповідні ресурси можуть залучатися суб`єктом господарювання на підставі договорів оренди, перевезення, зберігання, аутсорингу, аутстафінгу та інших цивільно-правових договорів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі №826/16627/18, від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19 та від 12.01.2023 року у справі №200/2903/20-а.
Перевіряючи реальність господарських операцій між ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» та ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «РАНЧО АГРО», колегія суддів установила, що між сторонами укладено договори поставки сільськогосподарської продукції №КГ2406-2515 від 24.06.2024 року, №КГ2407-0907 від 09.07.2024 року та №КГ2407-1202 від 12.07.2024 року, предметом яких була поставка ячменю врожаю 2024 року.
На підтвердження фактичного виконання зазначених договорів позивачем надано договори поставки та специфікації до них, рахунки на оплату, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, платіжні інструкції, банківські виписки, складські квитанції, реєстри приймання зерна, картки аналізу зерна, документи щодо елеваторного зберігання продукції, а також документи, що підтверджують подальшу реалізацію придбаного товару.
Досліджені судом первинні документи узгоджуються між собою за змістом, датами здійснення операцій, обсягами поставленого товару, реквізитами сторін та відомостями щодо руху грошових коштів.
При цьому матеріалами справи підтверджується не лише документальне оформлення господарських операцій, а й фактичний рух товару, його транспортування, зберігання, оприбуткування та подальше використання позивачем у межах власної господарської діяльності.
Так, поставлений ТОВ «СП «РАНЧО АГРО» ячмінь врожаю 2024 року був прийнятий позивачем, переданий на елеваторне зберігання, а в подальшому реалізований іншим суб`єктам господарювання, що підтверджується наявними у матеріалах справи складськими документами, товарно-транспортними накладними, видатковими накладними, податковими накладними та банківськими документами щодо проведення відповідних розрахунків.
Колегія суддів також враховує, що рішенням Господарського суду Одеської області від 16.02.2026 року у справі №916/3952/25, яке набрало законної сили, установлено факт поставки ТОВ «СП «РАНЧО АГРО» на користь ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» ячменю врожаю 2024 року за договорами поставки №КГ2406-2515 від 24.06.2024 року, №КГ2407-0907 від 09.07.2024 року та №КГ2407-1202 від 12.07.2024 року та факт часткової оплати поставленої продукції.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в іншій справі, що набрало законної сили, не доказуються повторно при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.
Хоча зазначене судове рішення не звільняє суд від самостійної оцінки доказів у цій справі, установлені господарським судом обставини враховуються колегією суддів як додаткове підтвердження реального характеру спірних господарських операцій.
Також колегія суддів перевірила доводи відповідача щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ГРЕЙН ХАБ».
Як убачається з матеріалів справи, взаємовідносини між ТОВ «ГЛЕНПОРТ ОДЕСА» та ТОВ «ГРЕЙН ХАБ» здійснювались на підставі договору поставки №КГ2411-2911П від 01.12.2024 року, предметом якого була поставка кукурудзи та сої українського походження врожаю 2024 року.
На підтвердження фактичного виконання зазначеного договору позивачем надано договір поставки, специфікації, рахунки на оплату, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, платіжні інструкції, банківські виписки, а також документи щодо походження продукції по ланцюгу постачання.
Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що постачальником товару «соя» для ТОВ «ГРЕЙН ХАБ» було ТОВ «ТРУБІЖ АГРО ЦЕНТР» на підставі договору поставки №140125-1 від 14.01.2025 року та специфікації №1 від 14.01.2025 року.
На підтвердження зазначених господарських операцій до матеріалів справи надано податкову накладну №1 від 14.01.2025 року, квитанцію про її реєстрацію, рахунки на оплату, видаткові накладні, статистичну звітність за формами 4-сг та 29-сг, а також документи щодо наявності земельних ділянок у сільськогосподарського товаровиробника.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що постачальниками кукурудзи для ТОВ «ГРЕЙН ХАБ» були ТОВ «ТРУБІЖ АГРО ЦЕНТР» та ТОВ «ТРУБІЖ АГРО ПІВНІЧ», від яких придбано кукурудзу українського походження врожаю 2024 року у відповідних обсягах.
На підтвердження зазначених операцій позивачем надано договори поставки, специфікації, видаткові та товарно-транспортні накладні, податкові накладні, статистичну звітність сільськогосподарських виробників, податкові декларації платників єдиного податку четвертої групи, акти звіряння розрахунків та довідки органів місцевого самоврядування щодо наявності земельних ділянок.
Матеріалами справи також підтверджується подальший рух придбаної у ТОВ «ГРЕЙН ХАБ» сільськогосподарської продукції, її транспортування, оприбуткування, зберігання та реалізація іншим суб`єктам господарювання, що підтверджує реальний характер відповідних господарських операцій та спричинення ними реальних змін у майновому стані позивача.
Досліджені судом документи містять усі необхідні реквізити первинних документів, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», узгоджуються між собою та підтверджують фактичне здійснення спірних господарських операцій.
При цьому контролюючим органом не встановлено дефектів форми чи змісту поданих первинних документів, не доведено недостовірності відомостей, зазначених у таких документах, їх підроблення або складення без наміру реального настання правових наслідків.
Натомість висновки податкового органу фактично ґрунтуються на аналізі діяльності контрагентів позивача та суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання, а також на припущеннях щодо недостатності у них трудових, виробничих та матеріально-технічних ресурсів.
Разом з тим колегія суддів зазначає, що сама по собі податкова інформація щодо контрагентів, а також встановлення певних недоліків у їх господарській діяльності не може автоматично свідчити про безтоварність господарських операцій платника податків за умови підтвердження фактичного руху активів належними первинними документами.
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що норми податкового законодавства не ставлять право добросовісного платника податків на формування податкового кредиту у залежність від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо такий платник підтвердив реальність господарських операцій та не був обізнаний про можливі порушення з боку інших учасників ланцюга постачання.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.10.2021 року у справі №520/4829/19 та від 12.01.2023 року у справі №200/2903/20-а.
Колегія суддів також враховує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної податкової обачності, був обізнаний про можливі порушення податкового законодавства з боку своїх контрагентів або діяв узгоджено з ними з метою незаконного формування податкового кредиту чи одержання необґрунтованої податкової вигоди.
Навпаки, надані позивачем документи свідчать про послідовний та економічно обґрунтований характер господарських операцій, спрямованих на придбання, зберігання та подальшу реалізацію сільськогосподарської продукції у межах звичайної господарської діяльності підприємства.
Матеріалами справи підтверджується фактичне здійснення розрахунків між сторонами, транспортування товару, його оприбуткування, передача на елеваторне зберігання, а також подальша реалізація придбаної продукції іншим суб`єктам господарювання, що свідчить про реальні зміни у майновому стані позивача та наявність ділової мети у спірних правовідносинах.
При цьому відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість фактичного виконання сторонами умов укладених договорів, відсутність реального руху товару або формальний характер складених первинних документів.
Колегія суддів звертає увагу, що обов`язок доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України покладається саме на відповідача.
У межах розгляду даної справи контролюючим органом не доведено належними, допустимими та достатніми доказами відсутності фактичного постачання сільськогосподарської продукції, неможливості виконання спірних господарських операцій або фіктивності правовідносин між позивачем та його контрагентами.
Наведені в акті перевірки висновки фактично ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу, аналітичній податковій інформації та оцінці діяльності контрагентів позивача і суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання без належного спростування поданих позивачем первинних документів та доказів фактичного руху активів.
Разом з тим податкова інформація з інформаційно-аналітичних баз ДПС не є безумовним та самостійним доказом нереальності господарських операцій і не може підміняти собою належні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі №826/16627/18, від 21.10.2021 року у справі №520/4829/19 та від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19.
Крім того, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях у справах Bulves AD v. Bulgaria та Intersplav v. Ukraine, відповідно до якої платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків через порушення, допущені його контрагентами, за відсутності доказів безпосередньої участі такого платника у відповідних зловживаннях або його обізнаності про них.
Оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують установлених судом першої інстанції обставин справи та зводяться переважно до повторення висновків акта документальної позапланової невиїзної перевірки щодо ймовірної нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами без належного підтвердження таких висновків допустимими доказами.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки під час апеляційного перегляду справи колегією суддів не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення спору, підстави для скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року відсутні.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування помилковості встановлених судом обставин та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції вже надано належну правову оцінку.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року у справі №420/36587/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в строки та порядку, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Повний текст постанови складено 25 травня 2026 року.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук