ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/3556/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 163750037616 від 14.03.2026р., щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 17.08.1987 року по 05.11.1993 року та з 22.11.1993 року по 06.07.1999 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.02.1984р. та призначити пенсію за віком з 06 лютого 2026 року. 
Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). 
У період з 14.04.2026 по 01.05.2026 включно суддя Шевяков І.С. перебував у відпустці, 02.05.2026 та 03.05.2026 вихідні дні, внаслідок чого справа розглянута судом 04.05.2026. 

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06.03.2026 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачем було додано необхідні документи, зокрема паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків, військовий квиток, диплом, трудову книжку серії НОМЕР_2 та відомості про трудову діяльність. 
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 163750037616 від 14.03.2026, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 28 років 7 місяців 23 дні, тоді як необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком має становити не менше 32 років. При цьому відповідачем не було зараховано до страхового стажу періоди роботи з 17.08.1987 по 05.11.1993 на Полтавському заводі газорозрядних ламп та з 22.11.1993 по 06.07.1999 у БП «Ямалгазпромбуд». 
Позивач не погоджується із зазначеним рішенням та вважає його протиправним, оскільки спірні періоди роботи підтверджуються записами у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує трудову діяльність особи. На думку позивача, формальні зауваження відповідача щодо неможливості перевірки відомостей або особливостей оформлення документів не можуть бути підставою для незарахування фактично відпрацьованих періодів до страхового стажу та обмеження його права на пенсійне забезпечення. 
Крім того, позивач зазначає, що період його роботи на території російської федерації мав місце до 01.01.1993, а також у період дії міжнародних угод у сфері пенсійного забезпечення, які передбачали врахування трудового стажу, набутого на території держав-учасниць. Водночас припинення дії таких угод у подальшому не може нівелювати вже набуті позивачем права та бути підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу. 
Позивач наголошує, що як громадянин України має право на соціальний захист, зокрема на пенсійне забезпечення у старості, а орган Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії повинен діяти не формально, а з урахуванням усіх наданих документів, змісту записів трудової книжки, принципу правової визначеності та обов`язку держави забезпечити реальне, а не декларативне право особи на пенсію.
15 квітня 2026 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому відповідач заперечив проти задоволення позову та вказав на його безпідставність. 
Відповідач зазначив, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, однак за результатами її розгляду встановлено відсутність необхідного страхового стажу, оскільки він становить 28 років 7 місяців 23 дні при необхідних 33 роках. При цьому спірні періоди роботи не були зараховані до страхового стажу, оскільки записи у трудовій книжці серії НОМЕР_2 внесені з порушенням вимог законодавства, зокрема дата заповнення трудової книжки виконана іншим чорнилом і почерком, що, на думку відповідача, свідчить про неналежне оформлення документа та унеможливлює врахування відповідних періодів без додаткового підтвердження. Крім того, відповідач наголосив, що зарахування страхового стажу можливе лише за умови підтвердження сплати страхових внесків або надання інших належних доказів, передбачених законодавством, однак таких документів позивачем не подано. У зв`язку з цим відповідач вважає прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії правомірним та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
16 квітня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив. Однак ця заява по суті справи до уваги судом не береться, адже згідно частини третьої статті 263 КАС України, заявами по суті у цій категорії справ є лише позов та відзив.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом
06 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV. 
Відповідно до змін, затверджених постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1, якою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, передбачено можливість застосування принципу екстериторіальності при розгляді таких заяв. 
У зв`язку з цим подані позивачем документи були передані на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.03.2026 №163750037616 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У зазначеному рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 28 років 7 місяців 23 дні, тоді як для призначення пенсії необхідно не менше 33 років. При цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 17.08.1987 по 05.11.1993 та з 22.11.1993 по 06.07.1999, оскільки трудова книжка серії НОМЕР_2 заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162, а саме: "дописано" (наведено буквально відповідно до змісту рішення про відмову).
Враховуючи наведене, відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом. 

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Висновки щодо правозастосування
У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву наявність страхового стажу позивача у періоди роботи з 17.08.1987 по 05.11.1993 та з 22.11.1993 по 06.07.1999, посилаючись на те, що трудова книжка серії НОМЕР_2 заповнена з порушенням вимог законодавства, зокрема дата її заповнення внесена іншим чорнилом. 
У спірному рішенні зазначено, що вказані періоди неможливо зарахувати до страхового стажу саме з підстав неналежного оформлення трудової книжки, зокрема через порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162, а саме в рішенні про відмову в призначенні пенсії вказано: "дописано" - без пояснення, що дописано та в якій частині.
Судом досліджено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 та встановлено, що записи щодо прийняття на роботу, переведень та звільнення, які підтверджують спірні періоди трудової діяльності, виконані належним чином, містять відповідні реквізити, підписи уповноважених осіб та відбитки печаток підприємств, без виправлень чи підтирань. Суд не вбачає зв`язку між словом "дописано", вказаним відповідачем у оскаржуваному рішенні та достовірністю записів про періоди роботи позивача, змісту відомостей про його трудову діяльність. 
Суду не надано доказів визнання трудової книжки чи окремих записів у ній недійсними, підробленими чи будь-яких юридичних доказів їх недостовірності.
У будь-якому разі суд зазначає, що працівник не відповідає за правильність ведення та оформлення трудової книжки і не зобов`язаний контролювати роботодавця щодо дотримання вимог до її заповнення. На особу не може покладатися тягар доведення достовірності відомостей, внесених до трудової книжки, а формальні недоліки її оформлення не можуть бути підставою для обмеження права на зарахування відповідного страхового стажу. 
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 11 липня 2019 року у справі №607/14795/16-а, від 31 липня 2019 року у справі №750/10916/16-а, від 19 вересня 2019 року у справі №229/1905/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а та від 15 листопада 2019 року у справі №495/5161/17, від 27.02.2020 у справі №545/4197/16-а.
Аргументи представника позивача щодо того, що не було зараховано періоди роботи у російській федерації та правову позицію щодо такого рішення суд не досліджує - оскаржуване рішення, як і відзив на позов не містять жодної подібної аргументації. 
Зі змісту спірного рішення встановлено, що страховий стаж позивача було зараховано частково та визначено у розмірі 28 років 7 місяців 23 дні. 
Таким чином, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 17.08.1987 по 05.11.1993 та з 22.11.1993 по 06.07.1999, підтверджені записами трудової книжки серії НОМЕР_2 . 
Під час прийняття спірного рішення відповідач встановив, що позивач досяг пенсійного віку, однак не має необхідного страхового стажу, який відповідно до вимог законодавства у 2026 році повинен становити не менше 33 років, у зв`язку з чим і було відмовлено у призначенні пенсії за віком. 
Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, що записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 у повній мірі підтверджуються спірні періоди його роботи, зокрема з 17.08.1987 по 05.11.1993 та з 22.11.1993 по 06.07.1999. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії позивач мав необхідний страховий стаж, достатній для призначення пенсії за віком відповідно до вимог чинного законодавства. 
Враховуючи фактичні обставини справи, суд зазначає, що зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу є єдино правомірним варіантом поведінки відповідача, від якого останній безпідставно ухилився, у зв`язку з чим це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду. 
Права позивача порушені саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.03.2026 №163750037616 про відмову у призначенні пенсії за віком. 
За таких обставин суд вважає належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача визнання протиправним та скасування зазначеного рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком. 
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Відповідно до пункту 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
За змістом частини першої статті 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку. Пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.
У спірному випадку суд встановив, що позивач 05.02.2026 досяг пенсійного віку, а із заявою про призначення пенсії звернувся 06.03.2026, тобто у межах тримісячного строку з дня досягнення пенсійного віку. 
З огляду на викладене, відповідно до вимог чинного законодавства, пенсія за віком підлягає призначенню позивачу з дня досягнення ним пенсійного віку, тобто з 06.02.2026. 
Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу, з огляду на зарахування судом спірних періодів роботи з 17.08.1987 по 05.11.1993 та з 22.11.1993 по 06.07.1999 до загального страхового стажу, враховуючи те, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії не містить інших підстав для відмови, а також беручи до уваги встановлений судом загальний страховий стаж позивача, який перевищує необхідні 33 роки, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 06.02.2026.
Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи статті 9 КАС України, досліджені судом докази, наявні у матеріалах справи, а також аналіз норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачу пенсію за віком з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 06.02.2026, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 17.08.1987 по 05.11.1993 та з 22.11.1993 по 06.07.1999 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 . 
Таким чином позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат
Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивачем сплачено судовий збір у сумі 1064,96 грн.
З огляду на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1064,96 грн з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Вирішуючи питання стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Так, 23.03.2026 року між гр. ОСОБА_1 (клієнт) та Линник С.І. (адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги, копія якого наявна в матеріалах електронної справи. 23.03.2026 року укладена додаткова угода № 1 до договору про надання правничої допомоги від 23.03.2026 року. 
Додатковою угодою №1 від 23.03.2026 до Договору про надання правничої допомоги від 23.03.2026 року сторони погодили перелік та вартість правничих послуг, що надаються у суді першої інстанції, а саме: надання юридичної консультації та правовий аналіз документів – 2500 грн, підготовка позовної заяви та формування пакету документів до суду – 5000 грн, підготовка відповіді на відзив – 2500 грн. 
Водночас пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що оплата послуг здійснюється частинами, зокрема 7000 грн підлягають сплаті як авансовий платіж, а решта суми - після відкриття провадження у справі. 
Отже, на момент ухвалення судового рішення позивач повинен був надати належні докази здійснення щонайменше авансової оплати у розмірі 7000 грн, як підтвердження фактично понесених витрат на правничу допомогу. 
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача в складі позовної заяви надано Договір про надання правничої допомоги від 23.03.2026 року, ордер на надання правничої допомоги від 23.03.2026 року, а також свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. 
При визначенні суми компенсації витрат на професійну правничу допомогу суд виходить із необхідності встановлення їх реальності, обґрунтованості та співмірності зі складністю справи, обсягом наданих послуг, витраченим адвокатом часом і значенням справи для сторони.
Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 у справі №686/31892/19 зазначив, що склад і розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування, а тому такі витрати мають бути підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема договором про надання правничої допомоги, документами щодо оплати гонорару та іншими фінансовими документами, оформленими у встановленому законом порядку.
Разом з тим, у порушення вимог статті 134 КАС України представником позивача не надано доказів фактичної оплати правничої допомоги, а також належного розрахунку понесених витрат. Відсутність таких доказів унеможливлює встановлення дійсного розміру витрат та їх необхідності.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу є документально непідтвердженими, у зв`язку з чим підстави для їх відшкодування відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.03.2026 №163750037616 про відмову у призначенні пенсії за віком. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.02.2026, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 17.08.1987 по 05.11.1993 та з 22.11.1993 по 06.07.1999 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 . 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок). 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	 	І.С. Шевяков