ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	Львів	Справа № 460/16127/25 пров. № А/857/13049/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Кузьмича С. М., Мікули О.І.,

розглянувши в змішаній формі в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року в справі № 460/16127/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Дорошенко Н.О.,
час ухвалення рішення – 04 лютого 2026 року,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 04 лютого 2026 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р (1)/2021.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР від 06.06.1996, з урахуванням позиції Конституційного Суду України, висловленої у Рішенні від 07.04.2021 № 1-p(II)/2021) у розмірі 50% від восьми мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по віку відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи”, у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР від 06.06.1996, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021, починаючи з 01.08.2025, здійснивши її нарахування та виплату у розмірі 50% від восьми мінімальних пенсій за віком згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач отримує не той вид пенсії, щодо пер?ерахунку якого пред`явл?ені позовні вимоги до ГУ ПФУ в Рівненській області, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії, який долучено до апеляційної скарги. Для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивач має змінити вид отримуваної пенсії шляхом подання до управління Пенсійного фонду заяви про перехід з одного виду пенсії на інший відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Позивач не звернувся із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст.54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, відтак і право щодо визнання протиправних дій ГУ ПФУ в Рівненській області відсутні.
Звертає увагу колегії суду апеляційної інстанції, що частина третя статті 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, визнана неконституційною, утрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України „Про введення воєнного стану в Україні“ від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами, в тому числі електронної справи, позивач, ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ПФУ в Рівненській області, де отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Чоловік позивача ОСОБА_2 був особою з інвалідністю ІІ групи; мав статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1); перебував на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області, де отримував пенсію по інвалідності ІI групи відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджуються свідоцтвом про шлюб від 27.05.1989 серії НОМЕР_1 ; довідкою до акта огляду МСЕК від 28.01.2022 серії 12 ААБ №813955; посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) від 24.02.2022 серії НОМЕР_2 ; пенсійним посвідченням від 28.09.2023 серії НОМЕР_3 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 03.01.2025 Березнівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в м. Рівне Рівненської області. 
Відповідно до посвідчення № НОМЕР_5 , виданого 01.05.2025 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є дружиною померлого громадянина із числа (потерпілих) категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
В липні 2025 року позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, в якій просила здійснити перерахунок та виплату їй в подальшому щомісячно пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР від 06.06.1996, з урахуванням правової позиції Конституційного Суду України, висловленої у Рішенні від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021), у розмірі 50% від восьми мінімальних пенсій за віком.
Листом від 27.08.2025 №15824-14993/Р-08/8-1700/25 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомлено позивача, що на дату розгляду звернення вона отримує пенсію за віком, розмір якої обраховано відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Починаючи з 01.03.2025 розмір її пенсії становить 3323,00 грн. Покликаючись до положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначив, що матеріали пенсійної справи позивача не містять підстав для перерахунку пенсії та виплати її у розмірі 50% від восьми мінімальних пенсій за віком. 
Переведення позивача на пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" органом Пенсійного фонду здійснено не було.
Вважаючи протиправною поведінку органу Пенсійного фонду щодо непереведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а свої права порушеними, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІУ).
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особа, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
При цьому, пунктом 13 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV визначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).
Частиною першою статті 54 Закону №796-XII визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_2 був особою з інвалідністю ІІ групи, мав статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та перебував на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області, де отримував пенсію по інвалідності ІI групи відповідно до статті 54 Закону №796-XII. Помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до посвідчення № НОМЕР_5 , виданого 01.05.2025 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є дружиною померлого громадянина із числа (потерпілих) категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
Таким чином, позивач має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону №796-XII.
До заяви про перерахунок пенсії позивач додала копії наступних документів: свідоцтво про одруження; свідоцтво про смерть чоловіка ОСОБА_2 ; довідка МСЕК на ім`я чоловіка ОСОБА_2 ; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи на ім`я ОСОБА_2 ; посвідчення від 01.05.2025 № НОМЕР_5 , згідно з яким ОСОБА_1 є дружиною померлого громадянина із числа (потерпілих) категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
Отже доводи апелянта про не звернення позивачки за призначенням (переведенням) на пенсію по втраті годувальна є безпідставними.
Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі №748/696/17 вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії.
Пунктом 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 визначено, що посвідчення видаються, зокрема, дружині (чоловіку) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, віднесеного (віднесеної) до категорій 1 або 2, або з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 3, смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, - на підставі документів про підтвердження статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідного посвідчення (за наявності) та експертного висновку щодо встановлення причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
Враховуючи, що посвідчення дружини померлого громадянина із числа (потерпілих) категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, видається на підставі експертного висновку щодо встановлення причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою, то це посвідчення в розумінні п. 2.3 Порядку №22-1 є належним документом для переведення позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону №796-XII.
Крім того, відповідач в листі від 27.08.2025 №15824-14993/Р-08/8-1700/25 не зазначив про неповноту наданих позивачем до заяви документів, чи про відсутність будь-яких документів для переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону №796-XII.
У заяві про перерахунок пенсії від 22.07.2025 позивач, серед іншого, просить «здійснити перерахунок та виплачувати їй в подальшому щомісячно пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР від 06.06.1996, з урахуванням юридичної позиції Конституційного Суду України, висловленої у Рішенні від 07.04.2021 № 1-p(II)/2021)».
У цій заяві чітко сформульовано прохання про перерахунок пенсії у спосіб переведення її на інший вид пенсії, а з її змісту вбачається очевидне та недвозначне бажання позивача реалізувати своє право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону №796-XII.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновки відповідача, викладені в листі від 27.08.2025 №15824-14993/Р-08/8-1700/25 про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача на підставі її заяви від 22.07.2025 ґрунтуються на формальному тлумаченні порядку подання заяви, без належної оцінки змісту звернення, у якому чітко виражено волевиявлення особи на реалізацію права на перерахунок пенсії.
У справі, що розглядається, судом встановлено, що 22.07.2025 з метою реалізувати своє право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі 50% від 8-ми мінімальних пенсій за віком, позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.
Проте, всупереч вимогам Закону №796-XII, Закону №1058-IV та Порядку №22-1, органом Пенсійного фонду не було здійснено переведення позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, передбачену статтею 54 Закону №796-XII, що свідчить про протиправну поведінку органу Пенсійного фонду, яка порушує права та законні інтереси позивача на належне пенсійне забезпечення.
При цьому, суд зазначає, що лист органу Пенсійного фонду від 27.08.2025 №15824-14993/Р-08/8-1700/25 не є роз`ясненням відповідно до положень Закону №2262-XII та Порядку №22-1, а за своїм змістом є рішенням про відмову у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону №796-XII.
Що стосується розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону №796-XII, який підлягає нарахуванню та виплаті позивачу, суд зазначає таке.
Так, відповідно до статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986- 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
Так, 28 грудня 2014 року прийнято Закон № 76-VIII, яким статтю 54 Закону № 796-XII викладено у такій редакції:
«Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986- 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».
Конституційний Суд України в рішенні від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 дійшов висновку, що положення частини третьої статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII не відповідають Конституції України (є неконституційними) та встановив, що громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону № 796-ХІІ, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього Закону в редакції Закону №76-VIII. З метою реального поновлення у правах громадян України, на яких поширюється дія статті 54 Закону № 796-ХІІ, Конституційний Суд України вважав, що держава зобов`язана розробити порядок (юридичний механізм) відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII.
Конституційний Суд України рішенням від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 встановив строк втрати чинності нормою закону, що визнана неконституційною, а саме через три місяці з дня ухвалення рішення, тобто із 07 липня 2021 року.
На виконання рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 Верховною Радою України прийнятий Закон № 1584-ІХ, яким внесено зміни до Закону № 796-ХІІ, в тому числі в частині визначення розміру пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Так, за змістом частини третьої статті 54 Закону № 796-ХІІ (в редакції Закону № 1584-ІХ) розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.
Саме на зазначену редакцію статті 54 Закону N 796-XII посилається відповідач, як на підставу для відмови позивачу у перерахунку пенсії.
Однак, колегія суддів констатує, що статтею 54 Закону № 796-ХІІ в редакції Закону № 1584-ІХ визначені розміри пенсій, які є нижчими, аніж ті, що були встановлені зазначеною статтею в редакції Закону № 230/96-ВР.
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 03 квітня 2024 року № 4-р(І)/2024 дійшов висновку, що пенсія за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначається особам виходячи з імперативних вимог Конституції України як особлива форма відшкодування завданої їм шкоди та є такою, що не може бути скасованою чи зменшеною, поставленою в залежність від наявних фінансових ресурсів чи будь-яких інших обставин. Скасування, обмеження або зменшення пенсії для осіб з інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, призведе до порушення сутнісного змісту конституційних засад, якими людське життя та здоров`я визнано найвищими соціальними цінностями. Частиною третьою статті 54 Закону № 796-ХІІ вкотре порушено належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що не відповідає частині першій статті 3, частині другій статті 8, статті 16, частині третій статті 22, частині першій статті 46, частині першій статті 50 Конституції України.
У цьому рішенні Конституційний Суд України за результатом аналізу статей 3, 16, 50 Конституції України, свого рішення від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 констатував, що Верховна Рада України Законом № 1584-IX повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила у частині третій статті 54 Закону №796-ХІІ мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах менших, ніж їх було гарантовано положеннями зазначеного закону в редакції Закону №230/96-ВР.
Оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Пряме застосування Конституції у поєднанні з принципом її верховенства над іншими правовими актами неминуче передбачає правомочність судів відмовитись від застосування будь-якого правового акта, який вони визначають як неконституційний в цілому або в частині.
Враховуючи наведені вище висновки, колегія апеляційного суду вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.
Аналогічні правові висновки сформовано Верховним Судом в релевантній щодо цієї справи судовій практиці, зокрема у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 460/20412/23, від 15 травня 2024 року у справі № 400/12171/21, від 17 квітня 2024 року у справі № 460/20412/23, від 12 травня 2024 року у справі № 400/12117/21, від 10 вересня 2024 року у справі № 240/34675/23, від 11 вересня 2024 року у справах № 240/590/24, № 240/739/24, від 12 вересня 2024 року у справі № 240/1024/24, від 02 жовтня 2024 року у справах № 400/5534/23, № 240/955/24, № 240/1092/24, № 240/1067/24, № 240/34883/23, від 12 грудня 2024 року у справі № 240/2858/24, від 16 грудня 2024 року у справах № 240/471/24, № 240/34758/23, № 240/34933/23, № 240/32704/23, від 17 грудня 2024 року у справі № 240/299/24 та від 23 грудня 2024 року в справах № 240/33216/23, № 240/1125/24.
Також, беручи до уваги зазначені висновки Конституційного Суду України, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 10 грудня 2024 року в справі №240/1121/24 зазначив, що незважаючи на те, що формально законодавець виконав рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021 (щодо внесення відповідних змін до Закону № 796-ХІІ в частині надання повноважень уряду визначати розміри пенсій для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи), проте встановлені статтею 54 Закону № 796-ХІІ (в редакції Закону № 1584-IX ) нові розміри пенсій є суттєво меншими, аніж їх було гарантовано Законом № 796-ХІІ у редакції Закону № 230/96-ВР.
Врахувавши зазначене, судова палата дійшла висновку, що прийняттям Закону № 1584-IX не досягаються, всупереч рішенню Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № 1-р(ІІ)/2021, мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Взявши до уваги те, що внесеними Законом №1584-IX змінами до статті 54 Закону № 796-XII встановлено менші розміри пенсії, аніж ті, які було передбачено зазначеною статтею в редакції Закону № 230/96-ВР, судова палата констатувала, що законодавець вчергове порушив право на належний рівень соціального захисту та засадничий обов`язок держави щодо відшкодування завданої шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим до спірних правовідносин у цій справі слід застосувати норми Закону № 796-XII у редакції Закону № 230/96-ВР.
Відтак судова палата Касаційного адміністративного суду з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, переглядаючи справу № 240/1121/24 не знайшла підстав для відступлення від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
З огляду на вищенаведене, колегія апеляційного суду дійшла висновку про наявність достатніх підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по віку відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 54 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи”, у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР від 06.06.1996, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021, починаючи з 01.08.2025, здійснивши її нарахування та виплату у розмірі 50% від восьми мінімальних пенсій за віком згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року в справі № 460/16127/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року.