ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	Львів	Справа № 466/2774/25 пров. № А/857/962/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гуляка В. В.	
 	Ільчишин Н. В.	
за участю секретаря судового засідання: Рибачука А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2025 року у справі № 466/2774/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
головуючий суддя першої інстанції – Чорна С.З., час ухвалення - 14.03. год.,
місце ухвалення - м. Львів, дата складання повного тексту – 15.12.2025
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, в якому просить скасувати постанову №12-а по справі про адміністративне правопорушення від 13.03.2025, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 96 КупАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок відповідача про те, що він влаштовує додаткові приміщення на рівні підвального поверху є помилковими, оскільки такі приміщення є наявними згідно даних інвентаризаційної справи. З креслень поверхневого плану нежитлового приміщення №14-1,14-2,14-3,14-4 площею 48,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 випливає наявність віконних отворів окремих кімнат. Як в оскаржуваний постанові, так і в протоколі про адміністративне правопорушення від 21.02.2025 чи Акті № 9-пп від 21.02.2025 Відповідачем не зазначено жодної деталізації, яке саме вікно з наявних на технічному паспорті відповідач вважає самочинно влаштованим. Інших доказів, зокрема креслень, замірів, які б доводили вину Позивача, матеріали справи не містять. Без вказаної деталізації, можна ствердити, що висновки Відповідача про самочинне влаштування ним віконного отвору є недоведеним.
Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується з рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10.12.2025 у справі № 466/2774/25 та вважає рішення незаконним і необґрунтованим, оскільки при його прийнятті суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а також зробив помилкові висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи.
Апелянт зазначає, що оскаржуваною постановою констатовано, що під час проведення позапланової перевірки посадовими особами Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю ОСОБА_1 здійснюється реконструкція нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з влаштуванням додаткових приміщень на рівні підвального поверху. Вказаний реконструйований об`єкт не відповідає даним технічного паспорту від 01.12.1999 (інвентарний номер 889, реєстровий номер 7716) в частині влаштування віконного отвору та наявності додаткових приміщень на рівні підвального поверху. Згідно інформації з реєстру будівельної діяльності, станом на момент проведення перевірки відомості про реєстрацію документів, що дають право на виконання будівельних робіт за вказаною адресою відсутні. 
Вважає, що висновок відповідача про те, що він влаштовує додаткові приміщення на рівні підвального поверху є помилковими, оскільки такі приміщення є наявними згідно даних інвентаризаційної справи. 
З креслень поверхневого плану нежитлового приміщення №14-1,14-2,14-3,14-4 площею 48,9 кв.м. в будинку по АДРЕСА_1 випливає наявність віконних отворів окремих кімнат. 
Також, як в оскаржуваний постанові, так і в протоколі про адміністративне правопорушення від 21.02.2025 чи Акті № 9-пп від 21.02.2025 відповідачем не зазначено жодної деталізації, яке саме вікно з наявних на технічному паспорті відповідач вважає самочинно влаштованим. Інших доказів, зокрема креслень, замірів, які б доводили вину Позивача, матеріали справи не містять. Без вказаної деталізації, можна ствердити, що висновки Відповідача про самочинне влаштування ним віконного отвору є недоведеним.
Апелянт зауважує, що матеріали справи містять докази, зокрема креслення поверхових планів нежитлових приміщень №14-1, 14-2 ,14-3,14-4 площею 48,9 кв.м. в будинку по АДРЕСА_1 , з яких чітко вбачається наявність віконних отворів окремих кімнат та наявність приміщень підвального поверху.
Наявною в матеріалах справи довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 04.03.2025 № 886 стверджується, що згідно даних інвентаризаційної справи під приміщеннями, позначеними на плані 14-1 по 14-5 в будинку № 16 по вул. Костюшка у м. Львові під літ. «А-1» розміщуються підвальні приміщення, які раніше були позначені як «погріб».
Відповідно до розпорядження Галицької районної адміністрації ЛМР від 13.02.2024 № 45 «Про затвердження актів про списання багатоквартирних будинків АДРЕСА_2 знятий з балансу місцевих рад.
Таким чином, апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про самовільне (без наявності відповідних дозвільних документів) влаштування позивачем підвальних приміщень, оскільки такий висновок спростовується наявними у справі доказами.
Крім цього, на думку апелянта є незрозумілим наведене в оскаржуваному рішенні твердження про фіксацію факту існування лише одного віконного отвору у нежитловому приміщенні станом на дату проведення перевірки відповідачем, замість двох віконних отворів, як то відображено в технічному паспорті, оскільки наявні матеріали фотофіксації чітко стверджують протилежне.
Зауважує, що нежитлове приміщення, власником якого є Позивач, розташоване у флігелі будинку по АДРЕСА_3 , та має у своєму складі підвальне (допоміжне) приміщення. У підвальному приміщенні також знаходяться водяні труби та прилад обліку витрат води, які належать суміжному з позивачем користувачу. Таким чином наведене вище у своїй сукупності підтверджує позицію позивача, що він не проводив і не проводить жодної реконструкції чи влаштування вікон у належному йому нежитловому приміщенні. У свою чергу приміщення було придбане позивачем у 2001 році уже з наявними у ньому віконними отворами та допоміжними підвальними приміщеннями, а тому приміщення використовується з часу його придбання і по сьогоднішній день без суттєвих змін.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити. 
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Наказом начальника Інспекції № 9-п від 10.02.2025 прийнято рішення провести позапланову перевірку будівельних робіт на об`єкті будівництва за адресою: м.Львів, вул. Т. Костюша, 16. 
На підставі згаданого вище наказу було видано відповідне направлення № 9-пп від 10.02.2025 для проведення перевірки з 10.02.2025 по 21.02.2025.
За результатами проведення позапланової перевірки було складено акт від 21.02.2025 № 9-пп.
21.02.2025 головним спеціалістом відділу інспекційної роботи Інспекції Грициною Я.М. Позивачу було видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким встановлено вимогу протягом двох місяців з дня отримання даного припису усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, зазначені у даному приписі.
21.02.2025 головним спеціалістом відділу інспекційної роботи Інспекції Грициною Ярославом Миколайовичем було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Постановою начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю №12-а від 13.03.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.96 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 8500грн, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 здійснюється реконструкція нежитлового приміщення з влаштуванням додаткових приміщень на рівні підвального поверху. Вказаний реконструйований об`єкт не відповідає даним технічного паспорту від 01.12.1999 (інвентарний номер 889, реєстровий номер 7716) в частині влаштування віконного отвору та наявності додаткових приміщень на рівні підвального поверху. Відповідно до реєстру будівельної діяльності станом на момент проведення вказаної перевірки відомості про реєстрацію документів, що дають право на виконання будівельних робіт за адресою м. Львів, вул. Т. Костюшка, 16 відсутні, що в свою чергу кваліфікуються, як виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, вчинене щодо об`єктів, що за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) .
Не погоджуючись і вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.
Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що вищенаведена постанова винесена відповідно до вимог чинного законодавства, а начальником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради під час прийняття рішення про наявність факту правопорушення дотримано прав позивача, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, майновий стан, ступінь вини, розмір накладеного адміністративного стягнення визначено відповідно до ч. 5 ст. 96 КУпАП в межах мінімальної межі визначеного стягнення. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, надав суду належні і допустимі докази, що свідчать про правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.
Проте апеляцій суд вважає висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (стаття 7 КУпАП).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом частини 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 2 ст. 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються ст. 279-1– 279-8 цього Кодексу.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Закон України « Про регулювання містобудівної діяльності» визначає, правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт ( ч. 1 ст. 41 вказаного Закону).
Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності ( ч. 2 ст. 41 Закону).
Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.
Відповідно до пункту 7, 12, 13 постанови Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема: звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані: у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством; дотримуватися ділової етики у взаємовідносинах із суб`єктами господарювання та фізичними особами; ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством; за письмовим зверненням суб`єкта містобудування надавати консультативну допомогу у здійсненні державного архітектурно-будівельного контролю. Суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.
Відповідно до пункту 16 Порядку №553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.
Згідно з положеннями пункту 17 Порядку №553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.
Частиною 5 статті 96 КУпАП передбачено відповідальність за виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною четвертою цієї статті, що тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.
Порядок отримання дозвільного документа у сфері містобудівної діяльності встановлений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466.
Отже, як уже зазначалось судом вище, суть вчиненого позивачем правопорушення на думку Інспекції полягає у тому, що ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 здійснюється реконструкція нежитлового приміщення з влаштуванням додаткових приміщень на рівні підвального поверху. Вказаний реконструйований об`єкт не відповідає даним технічного паспорту від 01.12.1999 (інвентарний номер 889, реєстровий номер 7716) в частині влаштування віконного отвору та наявності додаткових приміщень на рівні підвального поверху. Відповідно до реєстру будівельної діяльності станом на момент проведення вказаної перевірки відомості про реєстрацію документів, що дають право на виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 відсутні, що в свою чергу кваліфікуються, як виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, вчинене щодо об`єктів, що за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) .
Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок відповідача невірним з огляду на наступне.
Як встановлено судом з матеріалів справи, 30.12.2013 реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15694630; нежитлове приміщення загальною площею 48,9 кв.м за адресою:  АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 28.12.2013 р.
Відповідно до технічного паспорту (інвентарний номер 889, реєстровий номер 7716) на приватизовані приміщення № 14-1, 14-2, 14-3, 14-4 будинку 16 по вул. Костюшка Т., виданого Львівським обласним БТІ, складеного 01.12.1999 (станом на 24.07.1989): приміщення розташоване на 1 поверсі трьох поверхового будинку; загальна площа 48,9 мІ; приміщення обладнане підвалом, вхід до якого здійснюється через сходи з приміщення під літ. « 14-2» площею 8,9 кв.м. 
Тобто, підвал як складова частина приміщення був зафіксований ще у 1989 році.
04.03.2025 Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» позивачу видано довідку № 886, відповідно якої встановлено, що згідно даних інвентаризаційної справи під приміщеннями, позначеними на плані 14-1 по 14-5 в будинку 16 по вул. Костюшка Т. під літ. «А-1» розміщені підвальні приміщення, які раніше були позначені як «погріб».
Відповідно до даних технічного паспорту (інвентаризаційна справа № 37044) на групу нежитлових приміщень розташованих по АДРЕСА_1 , виданого Львівським обласним БТІ, складеного станом на 17.03.2025, під нежитловими приміщеннями розташовані підвальні приміщення.
Згідно з інвентаризаційною справою на будівлі по вул. Костюшка Т., буд. 16, а саме Генерального плану (Схеми) від 18.04.1946, погріб під досліджуваними приміщеннями розташовувався ще з 1946 року під усією будівлею.
Суд першої інстанції виснував, що будівельні роботи, які здійснені позивачем, повністю підпадають під визначення терміну «реконструкція», оскільки позивачем, проведено перебудову об`єкта будівництва нежитлового приміщення по вказаній вище адрес, шляхом влаштування додаткових приміщень на рівні підвального поверху, чим було змінено його геометричні розміри, внаслідок чого було змінено загальну площу приміщення.
Наведене, на думку суду першої інстанції, підтверджується тим, що у технічному паспорті, який міститься у Державному реєстрі речових прав, на плані приміщення не відображено сходів, а в технічних характеристиках не зазначено підвалу та матеріал перекриття бетон; згідно технічного паспорта поданого стороною відповідача, який міститься у Державному реєстрі речових прав підтверджується, що у вказаному приміщенні на час державної реєстрації права власності був відсутній підвал; в технічному паспорті відображено два віконних отвори біля входу у приміщення, однак фотофіксацією підтверджується, що станом на момент проведення перевірки існує один віконний отвір.
Також суд першої інстанції заважив, що пунктом 3.21 ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» встановлено, що реконструкція це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (загальна площа, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня, доступність для маломобільних груп населення. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).
В Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація про реєстрацію дозвільних документів на право виконання будівельних робіт за адресою: м.Львів, вул. Костюшка,16 та доказів протилежного позивачем не надано.
Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.
Щодо покликання суду першої інстанції на пункт 3.21 ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», то з аналізу наведеної норми слідує, що «реконструкція» це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (загальна площа, потужність тощо). Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин.
Отже, реконструкція передбачає зміну геометричних розмірів будівлі чи її функціонального призначення.
Апеляційний суд зауважує, що ні протокол про адміністративне правопорушення, ні оскаржена постанова не містять інформації про те, на скільки метрів/сантиметрів змінились геометричні розміри нежитлового приміщення.
Крім цього, відповідач вказує на влаштування додаткових приміщень на рівні підвального поверху, проте як уже зазначалось судом вище, такі існували ще з 1946 р. під усією будівлею, що підтверджується вищенаведеним дослідженням, копіями інвентаризаційної справи на будівлю з 1946 р. та довідкою ОКП «БТІ та ЕО» № 886 від 04.03.2025 р.
Щодо влаштування віконного отвору, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованим з урахуванням наведених вище висновків суду щодо поняття «реконструкції» та відповідно зміни геометричних розмірів приміщення.
Апеляційний суд звертає увагу, що 20.10.2025 Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України складено висновок експертів № 4002-Е за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи. Висновок підготовлений для подання до Сихівського районного суду м. Львова та долучення до матеріалів цивільної справи № 466/2774/25.
Зазначений висновок підготовлений судовими експертами Брежитським П.Ю. і Хмілем В.Р., які повідомлені про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.
Відповідно до висновку експертів № 4002-Е від 20.10.2025 на вирішення будівельно-технічної експертизи поставлено питання: «Чи є роботи, зазначені у постанові ДАБІ №12а від 13.03.2025, що проводились у будинку на АДРЕСА_1 (РНОНМ: 259592846101) реконструкцією в розумінні діючих нормативно-правових актів?»
При проведенні дослідження експерти використали такі нормативні акти: ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» зі Змінами № 1, № 2 та Поправкою до Зміни № 2; Лист від 30.04.2003 р. N 7/7-401 Державного комітету України з будівництва та архітектури «Щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів»; «Методичні рекомендації по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» [10.6.02].
Судові експерти здійснили огляд об`єкта дослідження за адресою: вул. Костюшка, 16, м. Львів 10.10.2025 в присутності замовника експертизи ОСОБА_1 , а також ознайомилися з наданою документацією.
За результатами дослідження встановлено, що відповідно до ДБН А.2.2-3:2014 «реконструкція» це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (загальна площа, потужність тощо). Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин.
Експерти встановили, що реконструкція нежитлового приміщення з влаштуванням додаткових приміщень на рівні підвального поверху фактично на об`єкті не проводилась, так як такі існували ще з 1946 р. під усією будівлею, що підтверджується вищенаведеним дослідженням, копіями інвентаризаційної справи на будівлю з 1946 р. та довідкою ОКП «БТІ та ЕО» № 886 від 04.03.2025 р.
Щодо влаштування віконного отвору у приміщеннях під літ. « 14-4», що зазначено в постанові ДАБІ №12-а від 13.03.2025, експертами встановлено, що даний оконний отвір не відноситься до реконструкції, так як згідно ДБН А.2.2-3:2014, реконструкція передбачає зміну геометричних розмірів будівлі чи її функціонального призначення, чого фактично на досліджуваному об`єкті не проводилось. Крім того, дані з фотофіксації фасаду будинку по АДРЕСА_1 з різних років свідчать, що заміна віконного прорізу в ході ремонту у 2024 році не проводилась.
Синтезуючий розділ висновку містить висновок про те, що: «Роботи, зазначені у постанові ДАБІ №12-а від 13.03.2025, що проводились у будинку на АДРЕСА_1 (РНОНМ: 259592846101) не є реконструкцією в розумінні діючих нормативно-правових актів у галузі будівництва».
Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 101 КАС України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань ( ч. 2 ст. 10 КАС України).
Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно із ч. 6 ст. 101 КАС України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків ( ч. 7 ст. 101 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 104 КАС України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні ( ст. 108 КАС України).
Отже, встановивши ту обставину, що роботи, зазначені у постанові ДАБІ №12-а від 13.03.2025, що проводились у будинку на АДРЕСА_1 (РНОНМ: 259592846101) не є реконструкцією в розумінні діючих нормативно-правових актів у галузі будівництва, апеляційний суд вважає, що вказаний вище висновок комісійної судової будівельно-технічної експертизи є належним та допустимим доказом, стосується предмету доказування, оцінений апеляційним судом разом з іншими доказами у справі.
Підстави для відхилення вказаного висновку експертизи - відсутні.
Верховний Суд у постанові від 29.05.2020 у справі №742/1756/17 сформулював правовий висновок про те, що реконструкцією можуть вважатися будівельні роботи, у результаті яких здійснюється зміна основних техніко-економічних показників, і такі зміни мають бути наслідком зміни геометричних розмірів та/або функціонального призначення об`єкта будівництва. Роботи, які не призводять до зміни геометричних розмірів об`єкта чи його функціонального призначення, не можуть кваліфікуватися як реконструкція.
У постанові від 15.05.2020 у справі №813/1885/16 Верховний Суд вказав, що для кваліфікації будівельних робіт як реконструкції необхідно встановити конкретну зміну геометричних розмірів об`єкта або зміну його функціонального призначення, яка сталася внаслідок виконання таких робіт.
Апеляційний суд зауважує, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
У цій справі, судом надається оцінка оскаржуваному рішенню відповідача, яке прийняте останнім саме з тих мотивів, що були предметом перевірки на підставі досліджених у справі доказів та з урахуванням доводів та заперечень сторін саме щодо цих доказів та обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за законністю прийняття рішень.
Перевіривши правомірність рішення відповідача згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що оскаржена постанова вказаним вище критеріям не відповідає, тому підлягає скасуванню.
Отже, колегія суддів дійшла до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача та наявність підстав для скасування постанови №12-а по справі про адміністративне правопорушення від 13.03.2025, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 96 КУпАП і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позову з наведених вище підстав. 
Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 10 грудня 2025 року у справі №466/2774/25 скасувати та ухвалити нову постанову, якою скасувати постанову №12-а по справі про адміністративне правопорушення від 13.03.2025, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 96 КУпАП та закрити провадження у справі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин 	
Повний текст постанови складений та підписаний 25.05.2026, оскільки головуючий суддя Матковська З.М. перебувала у черговій відпустці з 20.05.2026 по 22.05.2026 включно.