ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2026 м.Дніпро Справа № 904/6114/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Золотарьової Я.С. (доповідач), 
суддів: Віннікова С.В., Фещенко Ю.В.
секретар судового засідання: Рибалка Г.Д. 
представники учасників провадження:
від скаржника: не з`явився
від позивача: Маклашевська А.О.
розглянув матеріали апеляційної скарги Державного промислового підприємства “Кривбаспромводопостачання” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 (повне рішення 18.02.2026), суддя Панна С.П.
у справі №904/6114/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь", м. Одеса
до Державного промислового підприємства "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ", Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, 
про стягнення заборгованості у розмірі 63 459 661,80грн.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст справи
Товариство з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного промислового підприємства "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 63 459 661,80грн., з яких: сума основного боргу за договором №226 від 24.08.2023 у розмірі 45 199 573,90грн. з урахуванням ПДВ, завдані збитки у розмірі 1 202 967,71грн., інфляційне збільшення у розмірі 8 419 736,92грн., 3% річних у розмірі 2 329 849,86грн., пеня із розрахунку облікової ставки НБУ – 6 307 533,40грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами позачергового засідання Дніпропетровської регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій були прийняті рішення, оформлені протоколом №47 від 15.08.2023 та адресовані:
- керівнику АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” - забезпечити приєднання насосних станцій об`єкта “Нове будівництво магістрального водогону р. Інгулець - Південне водосховище для забезпечення водою м. Кривий Ріг у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції, Дніпропетровська область” до мереж АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” для будівництва і пусконалагоджувальних робіт;
- керівникам Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” - забезпечити укладання договору на користування електроенергією між підрядними організаціями та АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” на період будівництва і пусконалагоджувальних робіт;
- керівникам Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, Державного промислового підприємства “Кривбаспромводопостачання” - визначити механізм та укласти договори компенсації витрат за спожиту насосними станціями магістрального водогону р. Інгулець - Південне водосховище електричну енергію до завершення будівництва об`єкту “Нове будівництво магістрального водогону р. Інгулець-Південне водосховище для забезпечення водою м. Кривий Ріг у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції, Дніпропетровська область”.
24 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” (Сторона-1) та Державним промисловим підприємством “Кривбаспромводопостачання” (Сторона-2) був укладений договір №226 про відшкодування вартості електричної енергії.
Відповідно до п.п. 1.1 та 1.2 договору, відповідач зобов`язався відшкодовувати витрати за електроенергію, спожиту насосними станціями, які є частиною його виробничого циклу та використовуються ним у господарській діяльності.
Відшкодування мало здійснюватися протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунків від позивача (п.п. 2.1). Позивач неодноразово надсилав відповідачу листи з рахунками (зокрема від 01.11.2023, 17.11.2023, 22.12.2023, 15.01.2024 та інші), проте відповідач їх проігнорував і оплату не здійснив.
Заборгованість по договору складає 45 199 573,90 грн за період з серпня 2023 року по лютий 2024 року включно.
Також, позивач нарахував інфляційні втрати у розмірі 8 419 736,92 грн., 3% річних – 2 329 849,86грн. та пеню відповідно до пункту 3.2.2 договору у розмірі 6 307 533,40 грн.
Через несплату відповідачем коштів у позивача виникла заборгованість перед енергопостачальниками (ТОВ “Дніпровські енергетичні послуги”, АТ “ДТЕК Дніпровські Електромережі” та ДПЗД “Укрінтеренерго”), що призвело до судових процесів проти позивача та стягнення з нього заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, 3% річних, інфляційних втрат та судових витрат. Інфляційні втрати, 3% річних, судові витрати, які були присуджені у справах № 904/589/24, № 904/352/24 та № 904/1918/24 є збитками, які позивач заявляє у цій справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі №904/6114/25 позовні вимоги задоволено повністю та присуджено до стягнення з відповідача суму основного боргу за договором №226 від 24.08.2023 у розмірі 45 199 573,90 грн з урахуванням ПДВ, завдані збитки у розмірі 1 202 967,71грн., інфляційне збільшення у розмірі 8 419 736,92 грн., 3% річних у розмірі 2 329 849,86 грн., пеню із розрахунку облікової ставки НБУ – 6 307 533,40 грн. та судовий збір у розмірі 761 515,94 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням суду, через систему “Електронний суд” Державне промислове підприємство “Кривбаспромводопостачання” звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/6114/25 від 15.01.2026 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Скаржник стверджує, що суд першої інстанції базував своє рішення виключно на доводах позивача, жодним чином не проаналізувавши заперечення відповідача та не врахувавши надані ним докази. Суд проігнорував позицію відповідача, викладену у відзиві та письмових запереченнях, що є порушенням вимог ст. 238 ГПК України.
Скаржник зазначає, що згідно з предметом Договору №226, компенсація вартості електроенергії мала здійснюватися виключно за умови використання об`єктів у господарській діяльності відповідача (перекидання води).
Натомість, єдиний споживач технічної води (КП “Кривбасводоканал”) відмовився від послуг відповідача через наявність альтернативних схем водопостачання. Відтак, відповідач не міг виконувати обов`язки з перекидання води та не отримував прибутку, що робить вимоги про компенсацію витрат неправомірними.
Відповідач вважає договір №226 недійсним і звернувся з відповідним позовом до Господарського суду Одеської області (справа №916/4492/25). Він стверджує, що недійсний правочин не створює правових наслідків і не може бути підставою для заборгованості.
Також скаржник зазначає, що суд стягнув 1 202 967,71 грн збитків, які складаються із судового збору, сплаченого позивачем в інших справах. Згідно з практикою Верховного Суду, судові витрати не є збитками в розумінні цивільного законодавства і не можуть бути стягнуті як збитки в іншому провадженні. 
Оскаржуване рішення, зокрема його мотивувальна частина, взагалі не містить аналізу та законності підстав стягнення збитків у розмірі 1 202 967,71 грн.
Суд відхилив клопотання відповідача про витребування виконавчої документації (журналів робіт, актів випробувань), які мали підтвердити або спростувати факт використання об`єктів у господарській діяльності.
Крім того, частина рахунків на оплату (№69 та №70), на підставі яких стягнуто борг, не містять відомостей про те, за яким саме договором вони виставлені, і не є належними первинними документами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що договір №226 від 24.08.2023 був укладений на виконання Постанови КМУ №566 від 06.06.2023 та рішення регіональної комісії з питань ТЕБ і НС (протокол №47) з метою ліквідації наслідків підриву Каховської ГЕС та забезпечення водою м. Кривий Ріг.
У п. 1.2 Договору №226 сторони (зокрема й відповідач) засвідчили, що насосні станції є невід`ємними складовими виробничого циклу відповідача і використовуються виключно ним у господарській діяльності. Це спростовує заяви скаржника про невикористання об`єктів.
Кількість спожитої електроенергії підтверджується актами, складеними між позивачем та енергопостачальниками, та показами лічильників.
Позивач неодноразово надсилав відповідачу рахунки та претензії (листи від 01.11.2023, 17.11.2023, 22.12.2023, 15.01.2024 та інші), які були проігноровані, що призвело до виникнення боргу у розмірі 45 199 573,90 грн.
Позивач вказує, що через несплату коштів відповідачем він був змушений за рішеннями судів (справи №904/589/24, №904/352/24, №904/1918/24) сплатити енергопостачальникам не лише борг, а й судові витрати, 3% річних та інфляційні втрати.
Ці витрати позивач вважає своїми збитками, що виникли внаслідок неправомірної поведінки Відповідача, і вони підлягають відшкодуванню на підставі ст. 1191 ЦК України (право регресу).
Позивач зазначає, що надані ним рахунки (зокрема №69 та №70) містять посилання на відповідні акти та листи постачальників (Yasno, ДТЕК, Укрінтеренерго), що підтверджує належність цих рахунків до спірних правовідносин.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді – Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів –Віннікова С.В., Фещенко Ю.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2026 апеляційну скаргу Державного промислового підприємства “Кривбаспромводопостачання” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі №904/6114/25 залишено без руху. Апелянту протягом 10 днів з дати отримання ухвали було необхідно усунути недолік апеляційної скарги, а саме надати докази сплати судового збору у розмірі 913 819,13 грн.
12.03.2026 від Державного промислового підприємства “Кривбаспромводопостачання” надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026 клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі №904/6114/25 залишено без задоволення. Апелянт протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали мав виконати вимоги ухвали від 12.03.2026 про залишення апеляційної скарги без руху.
03.04.2026 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 23.03.2026 надійшла заява про усунення недоліків скарги із доказами сплати судового збору у розмірі 913 819,13 грн.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою. Призначено судове засідання на 05.05.2026. Витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи (оскарження) № 904/6114/25, необхідні для розгляду апеляційної скарги.
20.04.2026 позивач подав відзив на апеляційну скаргу.
01.05.2026 матеріали справи №904/6114/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.
У судове засідання 02.06.2026 представник відповідача не з`явився, 01.06.2026 подав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи на іншу дату. Клопотання обґрунтоване неможливістю забезпечення явки представників юридичного відділу скаржника. Так, начальник юридичного відділу (Литвиненко Є.М.) у цей же час (02.06.2026 о 10:00) представляє інтереси підприємства у Господарському суді Дніпропетровської області в іншій справі - № 904/2585/26. Заступник начальника юридичного відділу (Пономаренко Д.О.), який є другим працівником відділу за штатним розписом, перебуває у щорічній основній відпустці.
Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення, зважаючи на те, що надання представником відповідача (Литвиненко Є.М.) переваги участі в одному судовому засіданню перед іншим не є поважною причиною неявки в судове засідання. Крім того явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась. 
Також під час розгляду апеляційної скарги апеляційним судом були розглянуті клопотання, заявлені скаржником раніше.
Так, 20.04.2026 відповідач подав клопотання про залучення третьої особи - КП “Кривбасводоканал”. Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до статуту та завдань підприємства, Відповідач забезпечує перекидання технічної води до Південного водосховища. КП “Кривбасводоканал” є єдиним підприємством, яке здійснює забір води з цього водосховища для потреб Криворізької громади. Раніше ці послуги надавалися на підставі договору від 2017 року, який фактично припинив дію у липні 2023 року після підриву Каховської ГЕС.
Спірний Договір №226 передбачає компенсацію витрат на електроенергію виключно за умови використання об`єктів у господарській діяльності Відповідача. 
Відповідач стверджує, що у спірний період він не здійснював перекидання води, а отже, не використовував електроенергію для цих цілей. Оскільки КП “Кривбасводоканал” є єдиним отримувачем води, воно може підтвердити або спростувати факт здійснення такого перекидання та обсяги споживання.
Згідно з Постановою КМУ №469 від 29.04.2024, об`єкти незавершеного будівництва магістрального водогону були передані на зберігання та технічну експлуатацію саме КП “Кривбасводоканал”. Отже, на даний момент саме це підприємство виконує функції з перекидання води, які раніше покладалися на відповідача протоколом ТЕБ і НС №47.
Якщо суд стягне заборгованість з відповідача, це фактично встановить факт ведення ним господарської діяльності. У такому разі відповідач буде змушений звернутися з регресним позовом про стягнення збитків з КП “Кривбасводоканал”, як з особи, що здійснювала забір води без діючого договору у відповідний період.
Участь КП “Кривбасводоканал” дозволить зібрати більше доказів, забезпечить всебічний розгляд справи та запобіжить ухваленню суперечливих рішень у пов`язаних правовідносинах.
Відповідач наголошує, що рішення у цій справі безпосередньо вплине на права та обов`язки КП “Кривбасводоканал”, що є законною підставою для залучення третьої особи згідно зі ст. 50 ГПК України.
27.04.2026 позивач подав заперечення на клопотання про залучення третьої особи, в якому зазначає, що відповідач не визначив, на які саме права чи обов`язки КП “Кривбасводоканал” і яким чином може вплинути рішення суду у цій справі. Відповідно до ст. 50 ГПК України, це є обов`язковою умовою для залучення третьої особи.
Позивач наголошує, що діяльність із перекидання води, для підтвердження відсутності якої відповідач хоче залучити третю особу, не є предметом цього спору. Предметом позову за Договором №226 є виключно відшкодування вартості електричної енергії, спожитої на конкретних об`єктах (насосних станціях).
Факт споживання електроенергії саме тими насосними станціями, що визначені Договором №226, вже встановлений іншими рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області у справах за позовами енергопостачальників (справи №904/589/24, №904/352/24 та №904/1918/24).
Позивач зазначає, що з нього вже фактично стягнуто 46 402 542 грн за електроенергію, спожиту цими станціями, і в цьому судовому процесі він лише виставляє ці вимоги відповідачу в порядку регресу.
Розглянувши клопотання про залучення третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору суд зазначає таке.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Частинами 4 та 5 ст. 50 ГПК України передбачено, що про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.
Аналіз вказаних приписів процесуального закону дає підстави стверджувати, що заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, має бути обґрунтована з наданням суду відповідних доказів того, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки особи, яку необхідно залучити до участі у справі.
Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника з огляду на те, що у цій справі суд досліджує правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачем щодо виконання договору, стороною якої не є третя особа. Також відповідачем не було доведено, що ухвалене в майбутньому рішення суду може безпосередньо вплинути на права чи обов`язки цієї особи щодо однієї із сторін у справі. До того ж відповідачем вказане клопотання в суді першої інстанції не заявлялось.
Також, 05.05.2026 відповідач подав клопотання про залучення експерта. Клопотання обґрунтовано тим, що для з`ясування обставин справи необхідні спеціальні знання у сферах, відмінних від права, а саме: електроенергетики, гідротехніки та економіки підприємства. Без спеціальних досліджень неможливо встановити фактичний обсяг спожитої електроенергії, реальні режими роботи насосних станцій та технічну можливість споживання заявлених позивачем обсягів.
У матеріалах справи існують суперечності між заявленими обсягами споживання та фактичними умовами експлуатації обладнання.
Відповідач вважає, що позивач надав “умовні” розрахунки, які не підтверджені належним чином, а суд першої інстанції перевірив їх “поверхово”, оскільки така перевірка потребує значного часу та спеціальної бухгалтерської підготовки.
Згідно з Договором №226, компенсація витрат передбачена лише за умови використання об`єктів у господарській діяльності відповідача. Тому на думку скаржника експертиза має встановити, чи здійснювалася така експлуатація фактично.
Метою експертизи є отримання відповідей на питання щодо фактичного обсягу спожитої енергії, відповідності розрахунків позивача технічним параметрам обладнання та економічного обґрунтування заявлених до стягнення сум.
19.05.2026 позивач подав заперечення на клопотання про залучення експерта, в якому зазначає, що суд детально вивчив підстави стягнення сум і встановив факт направлення відповідачу листів із рахунками (від 01.11.2023, 17.11.2023, 22.12.2023, 15.01.2024 та 23.01.2024), які Відповідач проігнорував.
Факт споживання електроенергії та заборгованості перед постачальниками вже встановлений рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області у справах №904/589/24, №904/352/24 та №904/1918/24. Позивач уже фактично сплатив ці кошти енергокомпаніям (“Дніпровські енергетичні послуги”, “ДТЕК Дніпровські Електромережі”, “Укрінтеренерго”), що підтверджується платіжними інструкціями.
Розглянувши клопотання про залучення експерта суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення клопотання скаржника з огляду на те, що встановлення обставин справи не потребує спеціальних знать. До того ж відповідачем вказане клопотання в суді першої інстанції не заявлялось.
У судовому засіданні 02.06.2026 Центральним апеляційним господарським судом заслухано виступ позивача, досліджено обставини справи та докази, оголошено вступну та резолютивну частини постанови у справі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені апеляційним судом та мотиви судового рішення
У липні 2023 року на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 за №566 між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” (підрядник) був укладений договір №Б-В-1 від 19.07.2023 на закупівлю робіт: Нове будівництво магістрального водогону р. Інгулець - Південне водосховище для забезпечення водою м. Кривий Ріг у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції, Дніпропетровська область (ДК 021:2015:45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь).
Відповідно до п.1.1. підрядник своїми силами і засобами на власний ризик та/або із залученням субпідрядних організацій зобов`язується виконати роботи: “Нове будівництво магістрального водогону р. Інгулець -Південне водосховище для забезпечення водою м. Кривий Ріг у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції, Дніпропетровська область (ДК 021:2015:45230000-8 Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь)” у відповідності з державними будівельними нормами, державними стандартами та розробленою проектною документацією, у визначений договором строк, а замовник зобов`язується прийняти належними чином виконані у відповідності з цим договором роботи та сплатити їх вартість.
Порядком денним позачергового засідання Дніпропетровської регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій було передбачено 4 питання серед яких “Про ліквідацію наслідків надзвичайної ситуації, яка виникла внаслідок руйнування Каховської ГЕС та забезпечення водопостачання м.Кривий Ріг та Криворізького району”.
За результатами позачергового засідання Дніпропетровської регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій, були прийняті рішення, оформлені протоколом №47 від 15.08.2023 та адресовані: 
- керівнику АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” - забезпечити приєднання насосних станцій об`єкта “Нове будівництво магістрального водогону р. Інгулець - Південне водосховище для забезпечення водою м. Кривий Ріг у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції, Дніпропетровська область” до мереж АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” для будівництва і пусконалагоджувальних робіт; 
- керівникам Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” - забезпечити укладання договору на користування електроенергією між підрядними організаціями та АТ “ДТЕК Дніпровські електромережі” на період будівництва і пусконалагоджувальних робіт; 
- керівникам Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Дніпропетровській області, Державного промислового підприємства “Кривбаспромводопостачання” - визначити механізм та укласти договори компенсації витрат за спожиту насосними станціями магістрального водогону р. Інгулець - Південне водосховище електричну енергію до завершення будівництва об`єкту “Нове будівництво магістрального водогону р. Інгулець-Південне водосховище для забезпечення водою м. Кривий Ріг у зв`язку з необхідністю ліквідації негативних наслідків, пов`язаних із знищенням Каховської гідроелектростанції, Дніпропетровська область”.
24.08.2023р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” (сторона-1) та Державним промисловим підприємством “Кривбаспромводопостачання” (сторона-2) був укладений договір №226 про відшкодування вартості електричної енергії (а.с.83-84, Т.1).
Відповідно до п.1.1. Сторона – 2 (відповідач) зобов`язується здійснювати відшкодування витрат вартості електричної енергії, що несе Балансоутримувач (позивач) на об`єктах, визначених у Додатку 1 до даного Договору.
Згідно з додатком №1 до Договору №226 про відшкодування вартості електричної енергії від 24.08.2023р., узгодженого сторонами, міститься перелік об`єктів, а саме НС-1 та НС-2, які споживали електроенергію. 
У пункті 1.2. сторони визначили, що даним Договором сторони засвідчують, що зазначені у Додатку 1 об`єкти є невід`ємними складовими виробничого циклу Сторони-2 та використовуються виключно нею у своїй господарській діяльності, у зв`язку із чим, витрати вартості електричної енергії Сторони-1 підлягають компенсації Сторони-2.
Згідно з п.2.1. витрати вартості електричної енергії, що несе Балансоутримувач здійснюється Стороною-2 на підставі виставлених рахунків шляхом перерахування Стороною-2 грошових коштів безпосередньо до уповноваженого банку на поточний рахунок Сторони-1 не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання рахунків від Сторони-1. Виставлені стороною 1 рахунки на компенсацію витрат останнього за відшкодування вартості електричної енергії на об`єктах, зазначених в додатку 1, повинні містити номер та дату основних договорів про постачання електричної енергії, укладених між стороною 1 та енергопостачальниками, відповідно до яких здійснюється компенсація вартості з електропостачання на об`єктах.
Відповідно до п.2.2. вартість відшкодування електричної енергії, що надається балансоутримувачем та в подальшому компенсується стороною 2 визначається за кількістю спожитої електричної енергії стороною 2 у розрахунковому періоді (розрахунковий період - період вказаний в договорах про постачання електричної енергії між балансоутримувачем та енергопостачальними організаціями) та діючими тарифами, затвердженими НКРЕКП в Україні. Кількість спожитої електричної енергії підтверджується своєчасно наданими копіями актів про використану електричну енергію, які складені між балансоутримувачем та електропостачальниками.
Кількість спожитої електричної енергії в розрахунковому періоді визначається за показами лічильників комерційних вузлів обліку, встановлених на об`єктах, визначених у додатку 1 до цього договору або на об`єктах енергопередавальних організацій, через які здійснюється живлення об`єктів у повному обсязі, якщо електрична енергія споживається тільки стороною 2 (п.2.3.).
У пункті 2.4. визначено, що кількість спожитої та генерованої реактивної енергії визначається відповідно пункту 2.2. договору.
Відповідно до п.2.5. на період використання об`єктів зазначених у додатку 1 сторона 2 компенсує балансоутримувачу вартість послуг з державної повірки комерційних вузлів обліку, за яким фіксуються обсяги спожитої електроенергії в повному обсязі або частково (пропорційно-обсягу спожитої енергії).
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 сторона 1 зобов`язується забезпечити виставлення рахунків за відшкодування електричної енергії стороні 2 за діючими розцінками і тарифами, сторона 2 зобов`язується прийняти виставленні рахунки балансоутримувачем та оплатити їх у строки і на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до 6.1. договір набирає чинності з моменту укладення і діє до 31.12.2023р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами їх зобов`язань.
Згідно з додатком №1 до договору №226 міститься перелік об`єктів, а саме НС-1 та НС-2, які споживали електроенергію.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/589/24 від 13.06.2024 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" 30 165 700,57 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, 166.929,26 грн трьох процентів річних, 412.563,67 грн інфляційних втрат, 368.942,32 грн судового збору.
Товариством з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” на виконання рішення у справі №904/589/24 були сплачені кошти, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: 
- №83722 від 20.08.2024р. у розмірі 30 165 700,57грн.; 
- №83719 від 20.08.2024р. у розмірі 166 929,26грн.; 
- №83720 від 20.08.2024р. у розмірі 412 563,67грн.; 
- №83721 від 20.08.2024р. на 368 942,32грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/352/24 від 18.07.2024р. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" суму боргу з оплати послуг з розподілу електричної енергії в розмірі 2735191грн88коп, суму боргу з оплати послуг із забезпечення перетікання реактивної електричної енергії в розмірі 440449грн52коп, витрати зі сплати судового збору в розмірі 38107грн70коп.
Товариством з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” на виконання рішення були сплачені кошти, що підтверджується наступними платіжними інструкціями (а.с.117-118, Т.1): 
- №83986 від 30.08.2024р. на 2 735 191,88грн.; 
- №83987 від 30.08.2024р. на 440 449,52грн.; 
- №83988 від 30.08.2024р. на 38 107,70грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/1918/24 від 07.11.2024р. стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" основний борг у розмірі 11 858 231,93 грн., 15% річних у розмірі 67 444,25 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 802,77 грн., судовий збір у розмірі 143 177,74 грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” на виконання рішення були сплачені кошти, що підтверджується наступними платіжними інструкціями (а.с.146-147 зі зворотної сторони, Т.1): 
- №87232 від 29.11.2024р. у розмірі 143 177,74грн.; 
- №87233 від 29.11.2024р. у розмірі 11 858 231,93грн. 
- №87230 від 29.11.2024р. у розмірі 67 444,25грн.; 
- №87231 від 29.11.2024р. у розмірі 5 802,77грн.
Мотиви рішення щодо задоволення позову ґрунтуються на таких аргументах:
Суд встановив, що 24.08.2023 між сторонами було укладено Договір №226 про відшкодування вартості електроенергії. Згідно зі статтями 526 та 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
У пункті 1.2 Договору сторони зафіксували, що насосні станції (НС-1 та НС-2) є невід`ємними складовими виробничого циклу відповідача і використовуються виключно ним у господарській діяльності. Це стало підставою для виникнення обов`язку відповідача компенсувати витрати позивача на електроенергію.
Позивач надав докази надсилання відповідачу листів із рахунками на оплату та підтверджуючими документами (зокрема рахунки №3, №4, №69, №70 та відповідні акти від енергопостачальників). Суд констатував, що Відповідач проігнорував ці звернення. У матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання Відповідачем своїх зобов`язань або документи, що спростовують факт порушення.
Суд визнав правомірною вимогу про стягнення 1 202 967,71 грн збитків, оскільки через несплату відповідачем коштів, позивач був змушений сплатити за рішеннями судів (справи №904/589/24, №904/352/24, №904/1918/24) на користь 1 202 967,71 грн суми судового збору, 3% річних та інфляційних втрат. На підставі ст. 1191 ЦК України, позивач як особа, що відшкодувала шкоду, завдану з вини іншої особи (Відповідача), набув право зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування.
Суд визнав нарахування пені (6 307 533,40 грн) обґрунтованим, оскільки це передбачено пп. 3.2.2 Договору №226 у разі несвоєчасного внесення плати. Стягнення інфляційних втрат та 3% річних (8 419 736,92 грн та 2 329 849,86 грн відповідно) ґрунтується на ст. 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність за прострочення грошового зобов`язання. Суд перевірив розрахунки Позивача за період з січня 2024 по жовтень 2025 року та не виявив у них помилок.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, які апеляційний суд не уважає встановленими та підтвердженими належними доказами.
Так судом першої інстанції зокрема встановлено, що на виконання умов Договору та з метою отримання компенсацію за спожиту електроенергію ТОВ «Автомагістраль-Південь» були направленні на адресу Відповідача наступні листи з рахунками: Вих. №01.11/23-1 від 01.11.2023р.(а.с.85-86, Т.1), Вих. №17.11/23-1 від 17.11.2023р. (а.с.87-88, Т.1), Вих.№22.12/23-1 від 22.12.2023р. (а.с.89-90, Т.1), Вих.№1501/24-1 від 15.01.2024р. (а.с.91-92, Т.1), Вих.№2301/24-1 від 23.01.2024р. (а.с.94-95, Т.1). 
Також суд вказав, що як вбачається з матеріалів справи, крім вищезазначених листів, на виконання умов п.1.1. Договору №226 позивачем були направленні на адресу Відповідача повторні листи з рахунками: Вих.№1602/24-1 від 16.02.2024р. (а.с.96-97, Т.1), Вих.№2102/24-1 від 21.02.2024р. (а.с.98-99, Т.1), Вих.№1803/24-1 від 18.03.2024р. (а.с.100-101, Т.1), які на дату розгляду справи не сплачені відповідачем.
В подальшому, позивачем направлені вимоги з доданими вищевказаними рішеннями суду з платіжними документами про сплату заборгованості позивачем, а також повторно виставлені рахунки з підтверджуючими документами, а саме:
- Вимога №1110/24-1 від 11.10.2024 (а.с.103-136, Т.1);
- Вимога №0212/24-1 від 02.12.2024 (а.с.137-148, Т.1).
Водночас, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд зауважує, що вони не містять доказів направлення вказаних листів та рахунків на адресу відповідача, а тому вказані вище обставини не є встановленими та підтвердженими належними доказами.

Обставини справи, додатково встановлені апеляційним судом 
Згідно з Додатком №1 до Договору, об`єктами, на яких споживається електроенергія, визначено:
1. НС (насосна станція) - 1: Тип електроенергії — AR; Місце встановлення засобів обліку — ЯКНО-1 10кВ; Тип приладу розрахункового обліку — НІК2303ART.1000.VC.15; № приладу обліку — 11690365.
2. НС (насосна станція) - 2: Тип електроенергії — AR; Місце встановлення засобів обліку — ЯКНО-1 6кВ; Тип приладу розрахункового обліку — НІК2303ART.1000.VC.15; № приладу обліку — 11690364.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції та уважає, що позов слід було задовольнити частково з таких підстав.

Щодо суми основного боргу у розмірі 45 199 573,90 грн. 
Пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначає свободу договору як одну із загальних засад цивільного законодавства.
Згідно статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає його загальним засадам.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частині 1 статті 626 Цивільного кодексу України).
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.04.2026 по справі №916/4492/25 у задоволенні позовної заяви Державного промислового підприємства "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» про визнання недійсним Договору про відшкодування вартості електричної енергії №226 від 24.08.2023, укладеного між Державним промисловим підприємством «КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» відмовлено. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного промислового підприємства "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.04.2026 у справі №916/4492/25.
Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що договір №226 є недійсним, оскільки рішення Господарського суду Одеської області від 16.04.2026 по справі №916/4492/25 не набрало законної сили.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно пункту 1.1 договору № 226 сторона 2 зобов`язується здійснювати відшкодування витрат вартості електричної енергії, що несе Балансоутримувач на об`єктах, визначених у Додатку 1 до даного Договору.
Відповідно до пункту 1.2 договору № 226 сторони засвідчують, що зазначені у Додатку 1 об`єкти є невід`ємними складовими виробничого циклу Сторони-2 та використовуються виключно нею у своїй господарській діяльності, у зв`язку із чим, витрати вартості електричної енергії Сторони-1 підлягають компенсації Сторони-2.
Згідно п.2.1 договору № 226 витрати вартості електричної енергії, що несе Балансоутримувач здійснюється Стороною-2 на підставі виставлених рахунків шляхом перерахування Стороною-2 грошових коштів безпосередньо до уповноваженого банку на поточний рахунок Сторони-1 не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання рахунків від Сторони-1. Виставлені стороною 1 рахунки на компенсацію витрат останнього за відшкодування вартості електричної енергії на об`єктах, зазначених в додатку 1, повинні містити номер та дату основних договорів про постачання електричної енергії, укладених між стороною 1 та енергопостачальниками, відповідно до яких здійснюється компенсація вартості з електропостачання на об`єктах.
Відповідно до п.2.2 договору № 226 вартість відшкодування електричної енергії, що надається балансоутримувачем та в подальшому компенсується стороною 2 визначається за кількістю спожитої електричної енергії стороною 2 у розрахунковому періоді (розрахунковий період - період вказаний в договорах про постачання електричної енергії між балансоутримувачем та енергопостачальними організаціями) та діючими тарифами, затвердженими НКРЕКП в Україні. Кількість спожитої електричної енергії підтверджується своєчасно наданими копіями актів про використану електричну енергію, які складені між балансоутримувачем та електропостачальниками.
Кількість спожитої електричної енергії в розрахунковому періоді визначається за показами лічильників комерційних вузлів обліку, встановлених на об`єктах, визначених у додатку 1 до цього договору або на об`єктах енергопередавальних організацій, через які здійснюється живлення об`єктів у повному обсязі, якщо електрична енергія споживається тільки стороною 2 (п.2.3 договору № 226).
Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 сторона 1 зобов`язується забезпечити виставлення рахунків за відшкодування електричної енергії стороні 2 за діючими розцінками і тарифами, сторона 2 зобов`язується прийняти виставленні рахунки балансоутримувачем та оплатити їх у строки і на умовах, визначених цим договором.3. Додаток №1 (Перелік насосних станцій).
Згідно з Додатком №1 до Договору, об`єктами, на яких споживається електроенергія, визначено:
1. НС (насосна станція) - 1: Тип електроенергії — AR; Місце встановлення засобів обліку — ЯКНО-1 10кВ; Тип приладу розрахункового обліку — НІК2303ART.1000.VC.15; № приладу обліку — 11690365.
2. НС (насосна станція) - 2: Тип електроенергії — AR; Місце встановлення засобів обліку — ЯКНО-1 6кВ; Тип приладу розрахункового обліку — НІК2303ART.1000.VC.15; № приладу обліку — 11690364.
Відповідно до паспортів точок розподілу, ці станції розташовані у Криворізькому районі: НС-1 — за межами населених пунктів Новолатівської сільської ради; НС-2 — у межах смт Широке.
Апеляційний суд зазначає, що обсяг спожитої позивачем електроенергії, а також її вартість встановлена у рішеннях Господарського суду Дніпропетровської області у справах №904/589/24, №904/352/24, 904/1918/24, які набрали законної сили.
Доказів оплати відповідачем заборгованості у розмірі 45 199 573,90 грн матеріали справи не містять.
Щодо доводів Скаржника про відсутність факту використання об`єктів (насосних станцій НС-1 та НС-2) у власній господарській діяльності як підстави для звільнення від обов`язку відшкодування витрат, колегія суддів зазначає таке.
Між сторонами у справі було добровільно укладено Договір № 226 від 24.08.2023 року про відшкодування вартості електричної енергії. Підписанням вказаного договору відповідач взяв на себе зобов`язання відшкодовувати витрати на електроенергію, що споживається об`єктами, визначеними у Додатку 1.
Також слід звернути увагу на зміст пункту 1.2 Договору, у якому сторони засвідчили та погодили, що зазначені об`єкти (НС-1 та НС-2) є невід`ємними складовими виробничого циклу відповідача та використовуються виключно ним у своїй господарській діяльності.
Отже, при укладенні договору відповідач фактично визнав факт інтеграції цих об`єктів у свою господарську діяльність та підтвердив намір їх використання.
В силу ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.
Оскільки Договір № 226 на момент розгляду справи є чинним, його умови згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами.
Апеляційний суд наголошує, що господарський ризик, пов`язаний із можливою відмовою контрагентів Відповідача (зокрема КП «Кривбасводоканал») від отримання послуг з перекидання води, не може бути перекладений на позивача та не звільняє відповідача від виконання взятих на себе договірних зобов`язань перед позивачем.
Відносини відповідача з третіми особами (споживачами води) не є предметом цього спору та не впливають на чинність зобов`язань за Договором № 226.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що насосні станці споживали електроенергію, що підтверджується актами про використану енергію, рахунками від енергопостачальних організацій та рішеннями судів які набрали законної сили та є остаточними.
Враховуючи викладене, посилання Скаржника на те, що він фактично не здійснював діяльність із перекидання води, спростовується положеннями п. 1.2 Договору № 226, де він сам підтвердив таке використання. Оскільки обов`язок з оплати за договором виникає на підставі виставлених рахунків та актів про кількість спожитої енергії, аргументи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та відхиляються судом.
Отже, з урахуванням наведених вище норм та фактичних обставин справи, враховуючи невиконання відповідачем зобов`язання за договором, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 45 199 573,90грн.

Щодо стягнення збитків
Позивач зазначає, що через несплату відповідачем коштів у нього виникла заборгованість перед енергопостачальниками (ТОВ “Дніпровські енергетичні послуги”, АТ “ДТЕК Дніпровські Електромережі” та ДПЗД “Укрінтеренерго”), що призвело до судових процесів проти позивача та додаткових витрат. Так, позивач, зокрема, просив стягнути на свою користь, втрати від інфляції, 3 відсотки річних та судові витрати у вигляді судового збору стягнутих з нього у справах №904/589/24, №904/352/24, №904/1918/24, які визначає саме як збитки понесені ним внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов?язань за договором №226.
За приписами п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.
Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.
Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками.
Виходячи з загальних положень права підставою для застосування заходів відповідальності, яким є стягнення збитків у розумінні ст. 611 Цивільного кодексу України є склад правопорушення, який підлягає дослідженню та оцінці судом.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 Цивільного кодексу України. Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Надаючи оцінку змісту судових рішень у справах №904/589/24, №904/352/24, №904/1918/2 та умовам договору №226, апеляційний суд доходить висновку про те, що відсутній причинно-наслідковий зв?язок між невиконанням відповідачем договору №226 та негативними наслідками у вигляді обов?язку позивача виконати рішення судів в частині стягнутих з нього інфляційних втрат, 3 відсотків річних та судових витрат. 
Так, апеляційним судом враховується, що договір №226 не містить положень, які б передбачали, що тільки після отримання позивачем суми відшкодування за електроенергію, останній повинен буде розрахуватися з енергопостачаючими організаціями. Тобто ці зобов?язання, між позивачем та відповідачем з одного боку, та позивачем і енергопостачаючими організаціями з іншого боку, не є взаємопов?язаними в тому сенсі, що мають виконуватися послідовно: спочатку відповідач мав компенсувати позивачу його витрати на оплату електроенергії, а вже потім позивач мав сплатити за спожиту електроенергію енергопостачаючим організаціям. Ані зі змісту договору №226, а ні зі змісту договорів, які були укладені між позивачем та енергопостачаючими організаціями, такого взаємозв`язку не вбачається.
Обов?язок позивача сплатити за поставлену електроенергію виник внаслідок споживання ним такої електроенергії, та не залежав від виконання чи не виконання відповідачем договору №226. Тому, апеляційний суд доходить висновку про відсутність причинно-наслідкового зв?язку між бездіяльністю відповідача (у вигляді невиконання ним договору №226 щодо обов?язку відшкодувати витрати) та витратами позивача, які він поніс у вигляді стягнутих з нього сум в межах судових справ №904/589/24, №904/352/24, 904/1918/24 у загальному розмірі 1 202 967,71 грн. (втрати від інфляції, 3 відсотка річних та судові витрати) внаслідок невиконання ним своїх зобов`язань. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника в цій частині та не вбачає підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 1 202 967,71 грн. Тому позовні вимоги в цій частині є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Судом першої інстанції при вирішенні справи належної оцінки вищезазначеному не надано та безпідставно задоволено позовну заяву в частині стягнення з відповідача збитків. 

Щодо суми пені, 3% річних та інфляційних втрат
Позивач нарахував та просив стягнути з відповідача пеню у розмірі у розмірі 6307533,40 грн за період з 15.01.2024 по 24.10.2025. 
Судом першої інстанції за результатами перевірки розрахунку 3% річних у сумі 2 329 849,86грн за загальний період з 15.01.2024 по 24.10.2025 та втрат від інфляції в сумі 8419736,92 грн, з урахуванням індексів інфляції за період з січня 2024 року по вересень 2025 року судом помилок не виявлено. 
Апеляційний суд не погоджується з тим, що позивачем здійснено обґрунтований розрахунок суми пені, з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до підпункту 3.2.2. п.3 Договору Сторона 2 при несвоєчасному внесенні плати, зобов`язується сплачувати пеню із розрахунку облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг з кожен день прострочки. 
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правильності нарахування пені та зазначає, що розрахунок пені є невірний, оскільки позивач почав нарахування пені з дати направлення вимоги з рахунками (з 15.01.2024 та з 18.03.2024 відповідно). Натомість, відповідно до пункту 2.1 договору Сторона 2 має компенсувати витрати вартості електричної енергії не пізніше 5 банківських днів з дня отримання рахунків.
Відповідачем не заперечено отримання рахунків 15.01.2024 та 18.03.2024, а лише вказано про те, що рахунки не містять детальних та конкретизованих відомостей щодо оплати, тобто із цих рахунків не можливо з`ясувати призначення платежу.
Ці доводи апеляційним судом відхиляються, оскільки в цих рахунках є посилання на договір №226, який й регулює правовідносини позивача та відповідача.
Відтак, по рахунках № 3 та №4 від 15.01.2024 прострочення оплати почалось з 23.01.2024, по рахунках №69 та №70 від 29.02.2024, які направлялись разом з вимогою від 18.03.2024 прострочення оплати почалось з 26.03.2024.
Вказане судом першої інстанції не було враховано.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Велика Палата Верховного Суду та КГС ВС у низці постанов (наприклад, у справі № 902/403/19) зазначали, що суд має право за власною ініціативою зменшити розмір неустойки, якщо він є надмірно великим порівняно зі збитками кредитора або у разі виняткових обставин”.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Апеляційний суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відтак, вирішення питання про зменшення пені та розмір, до якого він підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.
В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.
Відповідач входить до переліку підприємств та організацій, які забезпечують перекидання води у маловодні регіони каналами і водогонами міжбасейнового та внутрішньобасейнового перерозподілу водних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.1997 №524. У Криворізькому регіоні його підприємство єдине, що має матеріально-технічну базу та персонал, які задіяні в експлуатації обладнання та устаткування, що забезпечує збір та перекидання води з одного джерела до іншого у маловодні регіони. 
Однак, 6 червня 2023 російські окупаційні війська підірвали греблю Каховської ГЕС, внаслідок чого підприємство зупинило свій основний вид діяльності з перекидання технічної напірної води. 
Підприємство продовжує виконувати свої зобов`язання та безперебійно забезпечує водопостачанням населені пункти чотирьох громад Криворізького району Дніпропетровської області, що нерозривно пов`язано з подальшим споживанням енергоресурсів. Саме соціальний обов`язок із забезпечення населення питним водопостачанням призвів до накопичення підприємством заборгованості. 
Велика Палата Верховного Суду та КГС ВС у низці постанов (наприклад, у справі № 902/403/19) зазначали, що суд має право за власною ініціативою зменшити розмір неустойки, якщо він є “надмірно великим порівняно зі збитками кредитора” або у разі “виняткових обставин”.
Колегія суддів оцінивши спірні відносини, позиції сторін, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання Відповідачем. Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України (справедливості, добросовісності та розумності), з огляду на необхідність дотримання балансу інтересів обох сторін в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, що безумовно вплинуло на господарську діяльність усіх без виключення суб`єктів господарювання та їх майновий стан, зокрема, і Відповідача, який є підприємством що надає комунальні послуги, у тому числі населенню, основним видом діяльності якого, відповідно до даних ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: 36.00 Забір, очищення та постачання води (основний), апеляційний суд дійшов висновку про можливість зменшити розмір пені для забезпечення балансу інтересів сторін та стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 242 280,00 грн, скориставшись правом, наданим нормою частини 3 статті 551 ЦК України.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних за період з 15.01.2024 по 24.10.2025 у розмірі 2 329 849,86 грн, інфляційні втрати за січень 2024 - вересень 2025 у розмірі 8 419 736,92 грн. 
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правильності нарахування 3% річних та зазначає, що він є невірним, оскільки позивач почав нарахування 3% річних також без врахування строку, передбаченого п. 3.2.2 договору.
Розрахунок інфляційних втрат також є невірним, оскільки позивач включив до розрахунку місяці, у яких фактичний період прострочення становив менше половини календарного місяця (січень 2024 для рахунків №3, 4 та березень 2024 для рахунків №69, 70).
Здійснивши перерахунок, апеляційним судом встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає задоволенню становить 2 303 489,90 грн та сума інфляційних втрат, яка підлягає задоволенню становить 8 276 519,08 грн.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, також судом неправильно застосовані норми матеріального права.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державного промислового підприємства “Кривбаспромводопостачання” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі №904/6114/25 підлягає задоволенню частково, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі №904/6114/25 необхідно скасувати. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково відповідно до змісту цієї постанови.
Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги Державного промислового підприємства “Кривбаспромводопостачання”, судові витрати, понесені у зв`язку із подачею позову, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України слід частково покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь”.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного промислового підприємства “Кривбаспромводопостачання” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі №904/6114/25 – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2026 у справі №904/6114/25 – скасувати частково.
Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.
Стягнути з Державного промислового підприємства "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ" (50069, Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг, пр-т.Миру, буд.15 “А”, код ЄДРПОУ 00191017) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” (65058, м.Одеса, вул.Аметова Решата, 21, код ЄДРПОУ 34252469) суму основного боргу за договором №226 від 24.08.2023 у розмірі 45 199 573,90 грн, інфляційне збільшення у розмірі 8 276 519,08 грн, 3% річних у розмірі 2303489,90 грн, пеню у розмірі 1 242 280,00 грн.
В іншій частині позов залишити без задоволення.
Стягнути з Державного промислового підприємства "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ", 50069, Дніпропетровська обл., м.Кривий Ріг, пр-т.Миру, буд.15 “А”, код ЄДРПОУ 00191017 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Автомагістраль-Південь” (65058, м.Одеса, вул.Аметова Решата, 21, код ЄДРПОУ 34252469) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 743 891,79 грн.
Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення. 
Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

У зв`язку із перебуванням судді Фещенко Ю.В. у щорічній відпустці, повна постанова підписана 22.06.2026.

Головуючий суддя Я.С. Золотарьова

Суддя С.В. Вінніков 

Суддя  Ю.В. Фещенко