ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 р. 	Справа № 320/822/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 22.12.25 у справі № 320/822/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Гребінківської міської ради   
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Гребінківської міської ради (далі також – відповідач), в якому просила:
- визнати бездіяльність відповідача протиправною, що створює ситуацію для недоотримання коштів в бюджет Гребінківської об`єднаної територіальної громади за бездоговірне фактичне користування позивачкою землею з 2016 року, що знаходиться в межах населеного пункту на території АДРЕСА_1 ;
- визнати рішення Гребінківської міської ради №2467 від 31.01.2024 про відмову передати землю за плату в користування (оренду), яку позивачка фактично використовує з 2016 року незаконним, що не дає можливості позивачці реалізувати свої обов`язки перед державою;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення, за яким до дати закінчення воєнного стану в Україні та завершення процедури проходження позивачкою оформлення землевпорядних та правовстановлюючих документів на землю відповідно до прийнятих рішень Гребінківської міської ради від 27.04.2023 за № 2090 та № 2089 щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,0768 га, та для ведення особистого селянського господарства 0,1061 га, дозволити позивачці використовувати земельну ділянку без кадастрового номеру площею приблизно 1829 м2 за платним договором відповідача про відшкодування втрат бюджету Гребінківської об`єднаної територіальної громади від недоотримання коштів за фактичне використання земельною ділянкою на території АДРЕСА_1 , за яким виставити позивачці суму до сплати у розмірі земельного податку, починаючи з 2016 року за фактичне користування землею, яку фактично використовує позивачка для будівництва та обслуговування житлового будинку "Л-1" загальною площею 62.1 м2 та господарських будівель: літньої кухні “Ж”; сараю "К"; погрібу під "К"; літнього душу "Е2; вбиральні "3";
- зобов`язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 адміністративну справу №320/822/25 передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року адміністративний позов залишено без задоволення. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає його таким, що прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального, з неврахуванням усіх обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги обставини справи, викладені позивачем у позовній заяві, а також не врахував приписи чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Звертає увагу, що позивач вчинила усі дії, які мала вчинити відповідно до закону, для отримання земельної ділянки в оренду та не несе відповідальність за дії органу місцевого самоврядування, який протягом тривалого часу не заперечував щодо використання цієї земельної ділянки під будівництво, сам не вживаючи заходів щодо оформлення землі, що свідчить про використання земельної ділянки по вул. Василя Симоненка (Маяковського), 12 в м. Гребінка Полтавської області з відома відповідача, за відсутності кадастрового номеру.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
З клопотанням про долучення доказів позивачем подано документи на підтвердження сплати орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .
У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача з огляду на безпідставність викладених у ній доводів. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Позивачем подана відповідь на відзив, в якій він просить відхилити заперечення відповідача, та задовольнити позовні вимоги з урахуванням відповіді на відзив.
Гребінківська міська рада подала заперечення на відповідь на відзив та зазначила, що платежі за орендну плату земельної ділянки здійснені позивачем після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, водночас одностороннє визначення позивачем сум орендної плати та їх сплата не породжує права користування земельною ділянкою.
У додаткових поясненнях у справі позивач наводить правові позиції Верховного Суду, які, на думку позивача, підтверджують правомірність позиції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 13.11.2023 з супровідним листом № 03-44/2798 до виконавчого органу надіслані два рішення, з яких убачається, що Гребінківська міська рада на підставі двох постанов про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2023 у № 71391230 та № 71390741 в примусовому порядку виконали рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2021 року у справі № 640/27891/20 щодо відведення позивачу двох земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,0768 га, та відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства 0,1061 га в АДРЕСА_1 . Прийняті два рішення Гребінківської міської ради від 27.04.2023 за № 2090 та № 2089 про виконання виконавчого провадження від 31.03.2023 у справі № 640/27891/20 ВП № 71391230 та № 71390741.
08.05.2023 Гребінківська міська рада листом №03-44/1128 повідомила, що містобудівна документація міста Гребінка станом на 02.05.2023 не затверджена.
У відповіді Держгеокадастру від 17.02.2020 за №107/120-20 зазначено, що документів на земельну ділянку за адресою: м. Гребінка, вул. Маяковського, 12 в місцевому фонді документації із землеустрою міжрайонного управління не обліковується. Державна реєстрація земельної ділянки за адресою: м. Гребінка, вул. Маяковського, 12, не здійснювалась, кадастровий номер не присвоювався, поземельна книга не відкривалась.
Позивач просила відповідача на час дії воєнного стану передати в користування ці дві земельні ділянки, які фактично використовує з 2016 року, за договорами в користування (оренду), з орендною платою у розмірі суми земельного податку.
31.01.2024 рішенням Гребінківської міської ради №2467 відповідач відмовив в укладенні договорів оренди щодо зазначених земельних ділянок.
Позивач, уважаючи зазначене рішення протиправним, звернувся до суду з позовом у цій справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, беручи до уваги встановлену законом заборону надання земельних ділянок під час воєнного стану, дійшов висновку, що оскаржуване рішення Гребінківської міської ради від 31.01.2024 за №2467 відповідає чинним положенням закону та є обґрунтованим.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно зі статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через місцеві ради, які представляють інтереси територіальних громад.
Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 вказаного закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.
За приписами пунктів "а" і "б" частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад в галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (частина 1 статті 81 ЗК України).
Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені статтею 116 Земельного кодексу України.
Так, відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з частиною другою статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Пунктом 16 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.
Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Питання виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам регулюється Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV.
Зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних часток (паїв) за відповідними сертифікатами на землю, що належала на праві колективної власності колективними сільськогосподарським підприємствам тощо.
Згідно з частинами 1-2 статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є:
- свідоцтво про право на спадщину;
- посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай);
- рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Частиною 1 та 2 ст.3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-ІV передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
На підставі ст. 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) мають право зокрема, розглядати заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок, приймати рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), розглядати та погоджувати проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно зі статтею 55 Закону України "Про землеустрій" у разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу).
Отже, вирішення питання щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виділення громадянам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.
Судом установлено, що згідно з рішенням 39 сесії VIII скликання Гребінківської міської ради Полтавської області від 31.01.20244 за № 2467, яким відмовлено позивачу у передачу в оренду земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що власник об`єкту нерухомого майна, розміщеного на земельний ділянці комунальної власності зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до Гребінківської міської ради з клопотанням про передачу йому у користуванні земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку передбаченому статтею 123 Земельного кодексу України. 
Водночас Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався, зокрема згідно з Указом Президента України №49/2024, затвердженим Законом №3564-IX від 06.02.2024, з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 строком на 90 діб.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" №389-VIII від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Отже, як на дату прийняття спірного рішення відповідача, так і на час розгляду цієї справи у суді в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом №389-VIII.
В свою чергу Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» №2145-IX від 24.03.2022 внесено зміни, серед іншого, до Земельного кодексу України (надалі – ЗК України).
Розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктами 27 і 28. У підпункті 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» ЗК України зазначено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.
Вказані приписи пп.5 п.27 Розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України набрали чинності з 07.04.2022.
З огляду на зміни, які внесені до ЗК України Законом №2145-IX, із 07.04.2022 до припинення (скасування) воєнного стану в Україні органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.
Водночас суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.08.2023 у справі №300/3771/22 та від 23.09.2025 у справі № 160/10127/23.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки оскаржуване рішення відповідача 39 сесії VIII скликання Гребінківської міської ради Полтавської області від 31.01.2024 за №2467 щодо відмови позивачу у передачу в оренду земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що власник об`єкту нерухомого майна, розміщеного на земельний ділянці комунальної власності, зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до Гребінківської міської ради з клопотанням про передачу йому у користуванні земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтею 123 Земельного кодексу України, прийняте саме 31.01.2024, тобто під час воєнного стану та після набрання чинності вказаних змін до Земельного Кодексу України, відповідач, як орган місцевого самоврядування відповідно до статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти та приймати рішення з урахуванням чинних законодавчих норм.
Також суд зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 розташований житловий будинок із господарськими спорудами (сарай, вбиральня, огорожа, колодязь), зазначений об`єкт відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №447882450 від 15.10.2025, сформованої начальником відділу Гребінківської міської ради, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний запис №3899048 від 17.12.2013, підстава — свідоцтво про право на спадщину). Будь-які інші зареєстровані речові права або обтяження на цей об`єкт відсутні. Позивач, ОСОБА_1 , не є власницею зазначеного об`єкта нерухомого майна, не має зареєстрованого права власності, володіння, користування чи оренди щодо цього будинку або земельної ділянки під ним.
Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою переходить до нового власника нерухомого майна, розташованого на ній, у межах, визначених законом або договором. Отже, тільки власник будинку або інша особа, що має речове право на нього, може набувати чи вимагати оформлення прав на земельну ділянку під цим об`єктом. 
Позивач таких прав не має, що підтверджується офіційними даними з реєстру речових прав.
Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що одностороннє визначення позивачем сум орендної плати та їх сплата не породжує права користування земельною ділянкою.
З урахуванням зазначеного, беручи до уваги встановлену законом заборону надання земельних ділянок під час воєнного стану, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення Гребінківської міської ради від 31.01.2024 за №2467 відповідає чинним положенням закону та є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування приписів ЗК України у подібних правовідносинах, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, не є релевантними до обставин справи.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц: висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку, що судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 у справі № 320/822/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова