Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
733/144/26 
01.07.2026 року м. Тальне
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуюча – суддя Воронкова І.Г.
секретар судового засідання Джуська Л.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Факторинг Партнерс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним доровором,

встановив :
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 44095 грн. 34 коп. за кредитними договорами та судові витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 09.09.2020 року між ТОВ “Інфінанс” та ОСОБА_1 був укладений договір № 0971117140/1. 04.09.2020 року між ТОВ “Авентус Україна” та відповідачем був укладений договір № 2879539. Договори укладені шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавці виконали свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернув надані йому кредити в строки, передбачені кредитними договорами. В подальшому, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за укладеними кредитними договорами на підставі договорів факторингу на загальну суму заборгованості 44095 грн. 34 коп. та звернувся до суду з даним позовом.
На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої із сторін про інше.
06.03.2026 року відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с. 168-183), в якій зазначив, що не погоджується з викладеними у позовній заяві обставинами, вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Вважає, що позивач порушив правила об`єднання позовних вимог, не надав належних доказів переходу прав вимог від первісного кредитора до позивача у сумі, яка зазначена в додатках до договорів факторингу, відсутні докази погодження позивачем кредитних умов, зазначив, що він не укладав ті договори позики, які долучені до позовної заяви. Разом з тим, також вказав, що відсутні докази пролонгації кредитних договорів та докази перерахування коштів (тіла кредиту), не погодився із розрахунками заборгованості, які надані позивачем. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.
24.04.2026 року позивач надав суду відповідь на відзив (а.с. 197-208), в якій своїми поясненнями спростовує заперечення відповідача щодо позовних вимог, зазначає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. 
Дослідивши надані суду сторонами заяви по суті та матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідачем були укладені наступні кредитні договори.
1. 04.09.2020 року ТОВ “Авентус Україна” та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту № 2879539, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 31-33).
Згідно п. 1.3, 1.4 Договору сума кредиту складає 4000,00 грн. Тип кредиту – кредит. Строк кредиту 30 днів.
Згідно п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку споживача № НОМЕР_1 або іншу платіжну картку, реквізити якої надані споживачем в особистому кабінеті.
26.03.2021 року ТОВ “ФК ”Європейська Агенція з Повернення Боргів” та ТОВ "Авентус Україна" уклали договір факторингу № 26032021 (а.с. 34-36).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 26032021 від 26.03.2021 року (а.с. 38-39) та Акту приймання-передачі Реєстру боржників Договору факторингу № 26032021 від 26.03.2021 (а.с. 37) до ТОВ “ФК ”Європейська Агенція з Повернення Боргів” перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 2879539 від 04.09.2020 року (а.с. 38-39).
Відповідно до зазначеного реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 13120 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9120 грн. - сума заборгованості за відсотками.
23.05.2024 року ТОВ “ФК ”Європейська Агенція з Повернення Боргів” передала свої права вимоги до ТОВ “Факторинг Партнерс” згідно укладеного між ними договору факторингу № 23/05/2024 р (а.с. 76-80).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 23/05/2024 від 23.05.2024 (а.с. 89-90, 91) та Акту приймання-передачі Реєстру боржників Договору факторингу № 23/05/2024 від 23.05.2024 (а.с. 88) до позивача перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 2879539 від 04.09.2020 року.
Відповідно до зазначеного реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 2879539 від 04.09.2020 року в сумі 13120 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9120 грн. - сума заборгованості за відсотками.

2. На підставі заяви – анкети на отримання кредиту № 3252528 від 09.09.2020 року на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики, що була акцептована відповідачем, був укладений договір надання позики № 0971117140, шляхом підписання електронним підписом відповідача, між ТОВ “Інфінанс” та ОСОБА_1 (а.с. 2-3, 130).
Згідно умов даного договору сторони погодили, що розмір кредиту складає 1150 грн.; строк користування кредитом – 18 днів; строк дії договору 3 роки.
18.10.2021 року ТОВ “Інфінанс” та ТОВ “Вердикт Капітал” уклали Договір факторингу № 18-10/21, згідно умов якого, останній набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0971117140 від 09.09.2020 року (а.с. 40-44).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу № 18-10/21 від 18.10.2021 року (а.с. 53, 51-52) та Акту приймання-передачі Реєстру боржників Договору факторингу № 18-10/21 від 18.10.2021 року (а.с. 50) до ТОВ “Вердикт Капітал” перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 0971117140 від 09.09.2020 року.
Відповідно до зазначеного реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 17068 грн. 97 коп., з яких: 1150 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15918 грн. 97 коп. - сума заборгованості за відсотками.
10.01.2023 року ТОВ “Вердикт Капітал” та ТОВ “Коллект Центр” підписали договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимог № 10-01/2023 (а.с. 54-59). 
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 69-70, 71) та Акту приймання-передачі Реєстру боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року (а.с. 68) до ТОВ “Коллект Центр” перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 0971117140 від 09.09.2020 року.
Відповідно до зазначеного реєстру боржників ТОВ “Коллект Центр” набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26105 грн. 09 коп., з яких: 1150 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24955 грн. 09 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 71).
28.08.2025 ТОВ “Коллект Центр” та позивач уклали Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 28-08/25, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0971117140 від 09.09.2020 року(а.с. 92-95).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 28-08/25 від 28.08.2025 (а.с. 105-106, 107) та Акту приймання-передачі Реєстру боржників Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 28-08/25 від 28.08.2025 (а.с. 104) до позивача перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 0971117140 від 09.09.2020 року.
Відповідно до зазначеного реєстру боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 30975 грн. 34 коп., з яких: 1150 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29825 грн. 34 коп. - сума заборгованості за відсотками.
Листом № 20.1.0.0.0/7-260602/85757-БТ від 08.06.2026 АТ КБ "ПриватБанк" надав інформацію про те, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітувалася платіжна картка № НОМЕР_3 до відповідного банківського рахунку, на яке було зарахування коштів 04.09.2020 року в сумі 4000 грн., 09.09.2020 року в сумі 1150 грн.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що кредитні договори № 0971117140/1 від 09.09.2020 року і № 2879539 від 04.09.2020 року між первісними кредиторами - ТОВ “Інфінанс”, ТОВ “Авентус Україна” та відповідачем були укладені в електронній формі, підписані електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. По даним договорам сторонами була досягнута згода з істотних їх умов, в тому числі щодо строку кредитування, повернення та нарахування відсоткової ставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Суд дослідив наведений позивачем в позовній заяві розрахунок кредитної заборгованості, перевірив його, оцінив в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, та прийшов до наступного висновку.
Набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитними договорами № 0971117140/1 від 09.09.2020 року і № 2879539 від 04.09.2020 року між ТОВ “Інфінанс”, ТОВ “Авентус Україна” та ОСОБА_1 підтверджується відповідними договорами факторингу, Реєстрами боржників до Договорів Факторингу та Актами приймання-передачі Реєстрів боржників.
Наявність заборгованості за тілом кредиту в сумі 1150 грн. за кредитним договором № 0971117140 від 09.09.2020 року і в сумі 4000 грн. за кредитним договором № 2879539 від 04.09.2020 року суд не піддає сумніву, так як він не суперечить умовам укладених між сторонами договорів та підтверджується належними та допустимими доказами, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором № 0971117140 від 09.09.2020 року в сумі 29825 грн. 34 коп. суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, сторони при укладенні кредитних договорів погодили наступні умови, що зазначені в заяві – анкеті № 3252528 від 09.09.2020 року, а саме за цим договором товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 1150 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору. Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті, яка є невідємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту – 18 днів з моменту отримання кредиту.
Відповідно до заяви - анкети, позичальник просив надати йому кредит на особисті потреби у розмірі 1150 грн., орієнтовний строк повернення кредиту - 18 днів з моменту отримання кредиту, а нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 18 день з моменту отримання кредиту, зобов`язався повернути кредит в сумі 1150 грн. та сплатити проценти в сумі 382 грн. 34 коп., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с. 25-30).
Враховуючи вищенаведене, оскільки матеріали справи не містять доказів погодження сторонами інших умов щодо укладення кредитного договору № 0971117140 від 09.09.2020 року, або доказів пролонгації даного договору, окрім наявних в матеріалах справи, а згідно умов договору кредит надається позичальнику на строк, зазначений у заяві-анкеті, яка є додатком до цього договору та є невідємною його частиною, тому суд приходить до висновку, що нарахування відповідачу відсотків поза межами погодженого строку повернення кредиту (понад 18 днів, після 27.09.2020 року) є неправомірним.
Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками по кредитному договору № 2879539 від 04.09.2020 року в сумі 9120 грн., суд зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Первісний кредитор, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, а вимога щодо сплати споживачем процентів в сумі 9120 грн. є непропорційно великою сумою компенсації порівняно з сумою тіла кредиту - 4000 грн.
З огляду на наведене, суд вважає справедливим до стягнення з відповідача процентів у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі не більше п`ятдесяти відсотків вартості продукції, що складає 2000 грн.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме: 
- за кредитним договором № 0971117140/1 від 09.09.2020 року загальна сума до стягнення складає 1532 грн. 34 коп., з яких: 1150 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 382 грн. 34 коп. – заборгованість за відсотками.
- за кредитним договом № 2879539 від 04.09.2020 року, загальна сума до стягнення складає 6000 грн., з яких: 4000 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 2000 грн. – заборгованість за відсотками.
Загальна сума, яка підлягає до стягнення за обома кредитними договорами складає 7532 грн. 34 коп.
Заперечення відповідача, які були зазначені ним у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження та спростовуються дослідженими судом доказами. Крім того, відповідач не надав суду докази сплати ним кредитних коштів та не навів свій контррозрахунок заборгованості за кредитними договорами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (17,08%), судові витрати у справі, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позову, а саме: судовий збір в сумі 454 грн. 74 коп.; витрати на правничу допомогу в сумі 2732 грн. 80 коп.
Керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ 42640371, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) заборгованість за вищевказаними договорами у загальній сумі 7532 грн. 34 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати по оплаті судового збору в сумі – 454 грн. 74 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 2732 грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.Г. Воронкова