СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/29303/25

пр. № 2/759/4841/26
20 травня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
Позивач через свого представника звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріального збитку в розмірі 223 271,23 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2024 року о 16:20 у м. Києві по Берестейському шосе сталася ДТП за участю автомобіля BMW IX XDRIVE 50 (д.н.з. НОМЕР_1 ), який належить позивачу, під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля Lexus LX 500D (д.н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням відповідача ОСОБА_2 .
Вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена судовими рішеннями, що набрали законної сили. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Згідно зі Звітом №41701 від 03.01.2025 року, вартість матеріального збитку становить 383 271,23 грн. Страхова компанія відповідача (АТ «СГ «ТАС») виплатила позивачу ліміт страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн. Оскільки страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди, позивач просить стягнути різницю в розмірі 223 271,23 грн з безпосереднього винуватця ДТП на підставі ст. 1194 ЦК України.
ІІ. Процесуальні рішення у справі
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2026 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Ухвалою від 03 лютого 2026 року задоволено клопотання про витребування доказів.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Третя особа ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» надала письмові пояснення по суті спору, в яких зазначила, що ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» є фінансовою компанією, основним видом діяльності якої є надання послуг фінансового лізингу. 07.08.2023 року між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» (лізингодавець) та ТОВ «КОЛВІ-ХАБ» (лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу № 15642/08/23-Г , об`єктом якого став автомобіль LEXUS LX 500d (д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: Ј НОМЕР_3 ). Транспортний засіб був переданий лізингоодержувачу за Актом прийому-передачі від 18.08.2023 року. Згідно з п. 3.6 Загальних умов договору, з моменту підписання акту до ТОВ «КОЛВІ-ХАБ» перейшли всі ризики, пов`язані з користуванням та володінням автомобілем, а також повна цивільно-правова відповідальність перед третіми особами за збитки, заподіяні внаслідок його експлуатації. Крім того, третя особа наголосила, що станом на момент ДТ (05.04.2024 року) законним володільцем автомобіля було ТОВ «КОЛВІ-ХАБ» , а надалі, 29.08.2024 року, у зв`язку з виконанням умов договору право власності на автомобіль повністю перейшло до ТОВ «КОЛВІ-ХАБ». Фізичній особі ОСОБА_2 автомобіль компанією не передавався, і в будь-яких трудових чи цивільно-правових відносинах з ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» цей водій не перебував і не перебуває. 
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності транспортний засіб BMW IX XDRIVE 50, державний номерний знак НОМЕР_1 .
05 квітня 2024 року приблизно о 16 год. 20 хв. у місті Києві по Берестейському шосе відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля Lexus LX 500D, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 07.06.2024 року у справі №759/7879/24, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.11.2024 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження щодо ОСОБА_3 закрито за відсутністю складу правопорушення.
Судовими рішеннями встановлено, що водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1 та п. 12.3 ПДР, рухався по узбіччю та здійснив зіткнення з автомобілем позивача, у зв`язку з чим між його діями та настанням ДТП є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвалу або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт вини ОСОБА_2 у спричиненні ДТП є доведеним і не підлягає доказуванню.
Внаслідок ДТП автомобіль позивача BMW отримав механічні пошкодження. Згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку №41701 від 03.01.2025 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику BMW IX XDRIVE 50 станом на 05.04.2024 року, становить 383 271,23 грн.
Цивільно-правова відповідальність водія Lexus LX 500D (д.н.з. НОМЕР_2 ), що належав ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) за полісом № EP-216310839.
27 січня 2025 року страховик АТ «СГ «ТАС» виплатив позивачу страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою.
Різниця між фактичним розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням становить 223 271,23 грн.
З матеріалів справи та письмових пояснень третьої особи суд встановив, що станом на дату ДТП (05.04.2024 року) зареєстрованим власником автомобіля Lexus LX 500D (д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_4 ) було ТОВ «УЛФ-ФІНАНС». Проте, цей автомобіль на підставі чинного Договору фінансового лізингу № 15642/08/23-Г від 07.08.2023 року та Акту прийому-передачі від 18.08.2023 року було передано у законне володіння та експлуатацію іншій юридичній особі - ТОВ «КОЛВІ-ХАБ» (код ЄДРПОУ 44942685).
У зв`язку з належним виконанням лізингоодержувачем ТОВ «КОЛВІ-ХАБ» умов зазначеного Договору фінансового лізингу, право власності на автомобіль Lexus LX 500D (д.н.з. НОМЕР_2 ) повністю перейшло від ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» до ТОВ «КОЛВІ-ХАБ» на підставі Акту про передачу права власності від 29.08.2024 року. Таким чином, з 29.08.2024 року ТОВ «КОЛВІ-ХАБ» є офіційним власником даного транспортного засобу.
Також судом підтверджено, що водій ОСОБА_2 у період з 01.04.2024 по 30.04.2024 року та в будь-який інший час не перебував із третьою особою ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» у трудових, цивільно-правових чи будь-яких інших договірних відносинах, що підтверджується Довідкою ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» № УФ-856438 від 17.02.2026 року. Будь-які відомості про підстави передачі чи користування відповідачем ОСОБА_2 вказаним автомобілем у третьої особи відсутні.
Із наданої Пенсійним фондом України індивідуальної довідки форми ОК-5 встановлено, що ОСОБА_2 у різні періоди перебував у трудових відносинах із різними підприємствами та отримував доходи, зокрема у 2024-2025 роках. Водночас відомості про перебування останнього у трудових відносинах із ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» відсутні.
З відповіді Державної податкової служби України від 27.02.2026 вбачається, що у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відсутні відомості щодо нарахування чи виплати доходів ОСОБА_2 ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» за період з 01.04.2024 по 30.04.2024.
Також матеріали справи містять копії платіжних інструкцій та банківських виписок, які підтверджують здійснення ТОВ «КОЛІБРІ-ХАБ» платежів на користь ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» у межах виконання договору фінансового лізингу, зокрема щодо сплати лізингових платежів, комісій, штрафів та компенсації транспортного податку.
Відповідно до ч.1 статті 15, ч.1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинний на момент вказаних правовідносин), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою
(відшкодуванням). В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Тобто обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддівДругої судової палати Касаційного цивільного суд у постанові від 14 листопада 2024 року по справі № 442/6010/22, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року по справі № 366/2985/19, та ін.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинний на момент вказаних правовідносин), шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до статті 29 Закону України № 1961-IV від 01 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який був чинний на момент вказаних правовідносин), у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, саме особа, яка завдала шкоди, зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
Як вбачається зі Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 03.01.2025 №41701, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ BMW IX XDRIVE 50 д.р.н. НОМЕР_5 станом на 05.04.2024 дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ (ВТВ - величина втрати товарної вартості): 383 271,23 грн.
Отже, враховуючи, що АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн., який є недостатнім для повного відшкодування шкоди, є підстави для стягнення з особи, яка завдала шкоди, різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 223 271,23 грн. (383 271,23 - 160 000,00).
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підстав (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено судом, понесені нею та документально підтверджені витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», про стягнення матеріального збитку задовольнити . 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 223 271 (двісті двадцять три тисячі двісті сімдесят одну) грн 23 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 786 (одна тисяча сімсот вісімдесят шість) грн 17 коп
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко