Справа № 308/16394/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

29 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача  – Кожух О.А.,
суддів   – Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», від імені якого діє Чехун Юлія Віталіївна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2026 року (головуючий суддя Бедьо В.І.) у справі №308/16394/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Узагальнені доводи позовної заяви

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21.12.2024-100001480 від 21.12.2024 в сумі 15084,00 грн..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.12.2024 ОСОБА_1 було укладено кредитний договір з ТОВ «Споживчий Центр» в електронний формі за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно з умовами договору позичальник отримав кредит в розмірі 8000,00 грн строком на 140 днів з дати надання кредиту. Датою повернення кредиту сторони визначили – 09.05.2025. Позивач зазначив, що договором було передбачено строк кредитування та строк виплати кредиту, та не передбачено продовження (пролонгацію) строку договору. Вказує, що договором було визначено комісію за надання кредиту в розмірі 1600 грн, денну процентну ставку за користування кредитом за кожен день користування протягом всього строку в розмірі 0,87% в день, а також неустойку в розмірі 80 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. 
Вказує, що відповідно до договору від 21.12.2024 та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 8000 грн, ОСОБА_1 21.12.2024 отримав кредитні кошти в розмірі 8000 грн. Стверджує, що, в свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість в розмірі 15084,94 грн, що складається з тіла кредиту 5181,15 грн, процентів 4303,79 грн, комісії за надання кредиту 1600 грн та неустойки 4000 грн.
У позовній заяві товариство звертає увагу на часткове виконання кредитного договору, шляхом внесення коштів 13.02.2025, 21.02.2025, 21.03.2025 та 25.03.2025. Зазначає, що цими діями відповідач визнав борг та зобов`язання за договором, що узгоджується із практикою Верховного Суду (постанова в справі №916/2403/18 від 10.09.2019).
Щодо вимог про стягнення неустойки позивач посилається на норми закону України «Про споживче кредитування», а саме пункт 6 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону.

Короткий зміст рішення, що оскаржується

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2026 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено укладення кредитного договору між сторонами та факт отримання позивальником кредиту в розмірі 8000 грн. Відмова у позові мотивована судом тим, що відповідачем виконано зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, оскільки повернуто позичальнику суму тіла кредиту, а законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (проценти, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022, та такі нарахування підлягають списанню відповідно до перехідних положень ЦК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», в інтересах якого діє Чехун Юлія Віталіївна, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» у відповідній частині задовольнити.
Позивач вважає рішення суду незаконним та таким, що необхідно скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
В апеляційній скарзі позивач зазначає про доведеність укладення кредитного договору між кредитором та позичальником, а також досягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Вказує, що дані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Зазначає, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ «УПР», з якого вбачається, що між підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 21.12.2024 15:07:05 на суму 8000,00 грн, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 602173939, призначення платежу: Видача за договором кредиту No21.12.2024-100001480.
Водночас позивач не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо визначення довідки-розрахунок заборгованості як неналежного доказу наявності заборгованості за кредитним договором. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наведений позивачем у позовній заяві розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Вказує, що розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру відсотків, визначених в кредитному договорі.
Щодо стягнення за кредитним договором нарахованої кредитором комісії апелянт зазначає що така комісія була передбачена у заявці кредитного договору (кредитної лінії), де зазначено: «Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі – «Комісія», економічна сутність – плата за надання Кредиту) – 20% від суми Кредиту та дорівнює 1600 грн. 00 коп. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Посилається на ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої, для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Вважає, що суд першої інстанції з порушенням норм матеріального права не надав повної оцінки наданим позивачем доказам, виніс незаконне та необґрунтоване рішення, чим порушує право позивача на справедливий та неупереджений суд, що гарантоване Конституцією України та Європейською конвенцією з прав людини.

Порядок та межі розгляду судом апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не належить до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи 

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 21.12.2024 між ТОВ «Споживчий Цент», та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №21.12.2024-100001480 від 21.12.2024, за умовами якого товариство зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 8000,00 грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит у термін. Строк дії договору 140 днів. Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному договором, а у випадках передбачених договором – сплатити проценти за користування кредитом у перший базовий період.
Згідно з пунктом 7 договору за надання кредиту кредитором стягується комісія, яка становить 20% від суми кредиту та дорівнює 1600 грн. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Пунктом 6 договору передбачена процентна ставка як фіксована в розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Пунктом 10 договору передбачено також денну процентну ставку за кожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит в розмірі 0,87% (денна процентна ставка) = (9781,91/8000)/140=100%.
Сторонами в договорі погоджено графік платежів, який складається з 10 чергових ануїтетних платежів в розмірі 1778,21 грн. Згідно з графіком платежів, викладеного в таблиці під пунктом 12 договору сторонами погоджено, наступні дати чергових платежів: до 03.01.2025, 17.01.2025, 31.01.2025, 14.02.2025, 28.02.2025, 14.03.2025, 28.03.2025, 11.04.2025, 25.04.2025, 09.05.2025. При цьому, цим графіком передбачено, що перші два платежі зараховуються на сплату процентів та комісії за надання кредиту, третій платіж зараховується на сплату процентів, комісії за надання кредиту та на тіло кредиту, а всі наступні платежі – на сплату процентів та тіла кредиту. 
Орієнтовна загальна вартість кредиту в договорі визначена в розмірі 17781,92 грн.
Пунктом 15 договору сторони погодили розмір неустойки, яка нараховується за кожен день невиконання/неналежне виконання зобов`язання та становить 80 грн.
Розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України становить 365%, які нараховуються від простроченої позичальником суми (п.16 договору).
Згідно Інформаційного повідомлення позичальника ОСОБА_1 , що є додатком до кредитного договору, місце роботи позичальника вказано ЗСУ. 
Згідно з поданої позивачем довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №21.12.2024-100001480 від 21.12.2024 заборгованість позичальника ОСОБА_1 складає 15084,94 грн, з яких 5181,15 грн – основний борг, 4303,79 грн – проценти, 1600 грн – комісія за надання кредиту, 4000 грн – неустойка.
У позовній заяві ТОВ «Споживчий центр» зазначило, що позичальником на погашення кредитної заборгованості було внесено кошти в розмірі 500 грн – 13.02.2025, 5000 грн – 21.02.2025, 2000 грн – 21.03.2025, 500 грн – 25.03.2025, що в сукупності становить 8000 грн.
Згідно з наданою позивачем до позовної заяви «Картка субконто Контрагенти, Договори за 21.12.2024 - 30.10.2025» вбачається, що 21.12.2024 ОСОБА_1 переказано на карту 8000 грн. З поданої суду картки вбачається періодичне проведення позичальником еквайрингу (оплати кредиту), зокрема 13.02.2025 в розмірі 125,43 грн та 374,57 грн, 21.02.2025 в розмірі 4289,37 грн та 710,63 грн, 21.03.2025 –266,35 грн та 1733,65 грн, а також 25.03.2025 – 500 грн, що в сукупності становить 8000 грн.

Застосовані норми права та мотиви апеляційного суду

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Матеріалами справи доведено, що позивач та відповідач погодили умови кредитування, за якими 21.12.2024 позичальнику було перераховано кредитні кошти в розмірі 8000 грн на картковий рахунок. Строк кредитування визначено 140 днів , а саме до 09.05.2025.
Кредитним договором сторони погодили оплату комісії за надання кредиту, неустойку та відсотки за користування кредитом, де вказали процентну ставку за день користування та денну процентну ставку за користування кредитом в різних розмірах 1% та 0,87%.

Щодо нарахування комісії за надання кредиту 
Сплата комісії за надання кредиту передбачена в кредитному договорі в пункті 7, згідно з яким комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 20% від суми кредиту та дорівнює 1600 грн. 
Стягнення комісії за споживчий кредит є загальними витратами за споживчим кредитом, які передбачені ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції від 15.11.2024) та врегульовані «Правилами розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит», затвердженими постановою від 11.02.2021 № 16 Національним банком України.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.
Сплата комісії передбачено умовами договору та включена до суми загальних витрат за кредитом. Підписуючи умови договору позичальник погодився сплатити таку у визначеному в договорі розмірі, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту є правомірними.

Щодо розміру відсотків за користування кредитом та підстави для стягнення
Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Крім того, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Колегією суддів встановлено, що, виходячи з пункту 10 Кредитного Договору, денна процентна ставка складала 0,87 %. 
В апеляційній скарзі представник товариства також посилається на умови договору, яким визначено різні ставки за користування кредитними коштами, однак не вказує, яка відсоткова ставка застосована саме за кредитним договором №21.12.2024-100001480 (аркуш апеляційної скарги 13-14).
Разом з тим у довідці-розрахунку вказано заборгованість за процентами 4303,79 грн та неустойку в розмірі 4000 грн.
В той же час, встановлено, що на час укладення кредитного договору ОСОБА_1 працював у ЗСУ, про що вказано у Інформаційному повідомленні позичальника ОСОБА_1 , що є додатком до кредитного договору, та не заперечується позивачем.
Згідно пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Таким чином вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 процентів у розмірі 4303,79 грн та неустойку в розмірі 4000 грн. є безпідставними та задоволенню не підлягають. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За наявних у справі доказів, позивачем доведено надання позичальнику кредитних коштів в розмірі 8000 грн та погодження сторонами сплати комісії в розмірі 1600 грн та неустойки.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що а у позові слід відмовити, оскільки відповідачем виконано зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (проценти, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022, та такі нарахування підлягають списанню відповідно до перехідних положень ЦК України.
В той же час, пеня за невиконання зобов`язань перед банками та проценти за користування кредитом не підлягали нарахуванню відповідачу, оскільки він є військовослужбовцем. 
Оскільки матеріалами доведено сплату позичальником суми наданого кредиту в розмірі 8000 грн, а нараховані банком відсотки та неустойка стягненню не підлягають, то з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню одноразова комісія за надання кредиту в розмірі 1600 грн.
Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково - рішення місцевого суду, через невідповідність висновків обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права слід скасувати з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» задовольнити частково - стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість зі сплати комісії за надання кредиту в розмірі 1600 грн.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позовної заяви позивачем сплачено 2422,40 грн., а за подання апеляційної скарги - 3633,60 грн судового збору, а всього 6056 грн.
Оскільки стягненню підлягає сума 1600 грн (із заявленої позивачем 15084,94 грн) позовні вимоги підлягають до задоволення частково (на 10,6%), то з відповідача ОСОБА_1 на корить позивача ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути 641,94 грн у відшкодування судового збору.
Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», в інтересах якого діє адвокат Чехун Юлія Віталіївна – задовольнити частково.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 січня 2026 року – скасувати, та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №21.12.2024-100001480 від 21.12.2024 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» ( код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження юридичної особи: 01032 м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) заборгованість зі сплати комісії за Договором кредиту №21.12.2024-100001480 від 21.12.2024 в розмірі 1600 грн (одна тисяча шістсот гривень).
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 641,94 гривень судових витрат, понесених позивачем в суді апеляційної інстанцій.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 червня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді