ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року   Справа № 906/314/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Мельник О.В. ,  суддя Гудак А.В. 

секретар судового засідання Кульчин Д.А. 

представники учасників справи не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 12.03.2026 року (повна ухвала складена 17.03.2026 року) у справі №906/314/23 (суддя Шніт А.В.)

за заявою Новогуйвинської селищної ради про прийняття до розгляду звіту про виконання судового рішення
за позовом ОСОБА_1 
до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області 
про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.03.2026 прийнято звіт Новогуйвинської селищної ради про виконання судового рішення у справі №906/314/23 за позовом ОСОБА_1 до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язання вчинити певні дії.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити їй пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 12.03.2026 та постановити нове рішення, яким відмовити у прийнятті звіту Новогуйвинської селищної ради про виконання судового рішення у справі №906/314/23; застосувати до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу в сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 133120 грн); встановити новий 30-денний строк з дня отримання ухвали для подання звіту про виконання судового рішення у даній справі.
Обґрунтовуючи скаргу позивач зазначає, суд першої інстанції суд безпідставно не врахував, що у даному випадку у судовій справі №906/314/23 не розглядалось питання правомірності рішення прийнятого 61 сесією Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області 8 скликання рішення від 23.01.2026 року за №1810. Натомість апелянт вважає, що вказане рішення органу місцевого самоврядування не відповідає Конституції України, прийняте з порушенням законодавства. Суд першої інстанції помилково повважав, що перевірка обставин прийняття рішення селищної ради є вирішенням нового спору і тому прийняв звіт на підставі рішення, яке перешкодило виконанню судового рішення та відновленню порушених прав особи. 
Апелянт наголошує, що прийняття такого звіту фактично легалізує ухилення боржника від виконання судового рішення, що суперечить практиці ЄСПЛ щодо обов`язковості судових рішень.
Апелянт також наголошує, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання укладеним попереднього договору купівлі-продажу об`єкта приватизації - нежитлових приміщень №38890378. Таким чином, прийняття звіту є прямою загрозою для стягувача у відновленні його порушеного права на приватизацію орендованого об`єкта шляхом викупу. 
Зауважує, що рішенням органу місцевого самоврядування звужено обсяг прав стягувача шляхом відмови у здійсненні приватизації взагалі. 
Крім того, прийняття звіту не може бути формальним. Суд зобов`язаний перевірити, чи є дії боржника реальним виконанням судового рішення, а не його імітацією. 
Враховуючи, що виконання судового рішення є заключною стадією судового розгляду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належність виконання, не надавши правової оцінки Рішенню №1810 на предмет його відповідності критеріям обґрунтованості та пропорційності. Дослідження законності дій органу місцевого самоврядування в межах судового контролю не є новим позовом, а є обов`язком суду з перевірки фактичного відновлення прав стягувача. Прийняття звіту, який містить чергову відмову без встановлення судом юридичних фактів, свідчить про легалізацію триваючого порушення та суперечить принципу обов`язковості судового рішення. Оскільки судом першої інстанції не було всебічно досліджено обставини виконання, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як така, що винесена з порушенням норм процесуального права.
Апелянт просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 12.03.2026 року у даній справі та відмовити у прийнятті звіту Новогуйвинської селищної ради про виконання судового рішення від 20.07.2023 року у справі №906/314/23; застосувати до Новогуйвинської селищної ради захід процесуального примусу у виді штрафу в сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 133120 грн; встановити новий 30-денний строк з дня отримання ухвали для подання Звіту про виконання судового рішення від 20.07.2023 року у справі №906/314/23.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Мамченко Ю.А., суддя Мельник О.В., суддя Гудак А.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 року відкрито апеляційне провадження у справі №906/314/23.
18.05.2026 року від Новогуйвинської селищної ради надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволені апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а також зазначає про розгляд апеляційної скарги без її участі.
У відзиві відповідач наголошує, що рішення Новогуйвинської селищної ради №1810 прийнято у повній відповідності до ст.45 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту ради, що підтверджує дотримання процедури скликання сесії, гласності та належне виконання обов`язків, покладених судом.
На виконання судового рішення у справі №906/314/23 селищною радою було подано звіт до Господарського суду Житомирської області. Ухвалою суду від 12.03.2026 року вказаний звіт прийнято, чим підтверджено виконання зобов`язання щодо розгляду заяв Лагомін О.В. від 23.04.2020 року та 22.04.2021 року про включення об`єкта комунальної власності (нежитлового приміщення) до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.
Враховуючи добросовісне виконання радою зобов`язань та подання звіту у встановлений строк, підстави для застосування штрафу за ст.331 ГПК України відсутні.
У день судового засідання від позивача - Лагомін О.В. надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 року у справі №906/314/23 позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області щодо неприйняття за зверненням Фізичної особи - підприємця Лагомін Олени Вікторівни рішення «Про затвердження Переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації»; визнано незаконним та скасовано рішення 31 сесії 8 скликання Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №1126 від 20.12.2022 року «Про відмову ФОП Лагомін О.В. у включенні орендованого майна до переліку об`єктів, що підлягають приватизації»; зобов`язано Новогуйвинську селищну раду Житомирського району Житомирської області винести на розгляд чергової сесії поточного скликання, включити до порядку денного пленарного засідання та розглянути заяви Фізичної особи-підприємця Лагомін Олени Вікторівни від 23.04.2020 року і від 22.04.2021 року про затвердження Переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, та про включення об`єкта права комунальної власності - нежитлового приміщення №38890378, розташованого в АДРЕСА_1 , до переліку об`єктів, що підлягають приватизації; стягнуто з Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області на користь Фізичної особи-підприємця Лагомін Олени Вікторівни 5368 грн судового збору; 288,20 грн поштових витрат; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 року апеляційну скаргу Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 року у справі №906/314/23 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На примусове виконання рішення суду 05.12.2023 року та 22.01.2025 року видано накази.
30.10.2025 року до Господарського суду Житомирської області надійшла заява Лагомін Олени Вікторівни про зобов`язання боржника в особі Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області подати звіт про виконання судового рішення від 20.07.2023 року у справі №906/314/23.
Ухвалою від 06.11.2025 року Господарський суд Житомирської області задовольнив вказану заяву; зобов`язав Новогуйвинську селищну раду Житомирського району Житомирської області у двомісячний строк з дня отримання цієї ухвали надати суду звіт про виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 року у справі №906/314/23.
06.01.2026 року до Господарського суду Житомирської області надійшов звіт Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області (вих.№05-20/25 від 06.01.2026 року) про виконання судового рішення.
Враховуючи відсутність доказів повного виконання судового рішення, подання звіту боржником без додержання вимог статті 345-3 ГПК України (боржник не надав відомостей про орієнтовні строки виконання рішення та їх обґрунтування) та вимог статті 345-4 ГПК України (боржником не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення), Господарський суд Житомирської області ухвалою від 22.01.2026 року відмовив у прийнятті звіту Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про виконання судового рішення (вих.№05-20/25 від 06.01.2026 року); зобов`язав Новогуйвинську селищну раду Житомирського району Житомирської області у строк протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї ухвали надати суду звіт про виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 року у справі №906/314/23.
02.03.2023 року до Господарського суду Житомирської області надійшов звіт Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про виконання судового рішення (вих.№05-20/408 від 02.03.2026 року). В звіті вказано про виконання рішення суду в повному обсязі, зокрема шляхом прийняття рішення №1810 від 23.01.2026 року.
Ухвалою від 22.01.2026 року суд першої інстанції призначив розгляд звіту Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області за вих.№05-20/408 від 02.03.2026 року про виконання судового рішення.
10.03.2026 року до суду надійшли заперечення стягувача від 09.03.2026 року на звіт боржника про виконання судового рішення. В обґрунтування вказаних заперечень Лагомін О.В. посилається на те, що станом на 09.03.2026 судове рішення у справі №906/314/23 не виконане, що підтверджується наступним. В рішенні Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 23.01.2026 року №1810 не обумовлено підстав відмови орендарю у приватизації орендованого майна. Такі підстави також не передбачені ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а визначено право комунальної власності. Стаття 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» не передбачає можливості відмови органом місцевого самоврядування у включенні до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, а передбачені підстави такої відмови виключно для державних органів приватизації. Обмеження щодо приватизації спірного об`єкта законодавством не встановлено, майно (приміщення) до переліку об`єктів, що не підлягають приватизації не включено. На думку стягувача, аргументація підстав відмови у приватизації є неприйнятною. 
Також Лагомін О.В. вказує, що рішенням Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 23.01.2026 року №1810 її права не поновлені та направлене не на задоволення потреб орендаря. Вважає, що наявні підстави для визнання відмови у приватизації незаконною та для відмови у прийнятті звіту.
Як вже зазначалось, Господарський суд Житомирської області ухвалою від 12.03.2026 року у справі №906/314/23 прийняв звіт Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 12.03.2026 року за вих.№05-20/408 від 02.03.2026 про виконання судового рішення.
Ухвала вмотивована тим, що Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області прийняла рішення від 23.01.2026 року №1810 за результатами розгляду заяв ФОП Лагомін О.В. від 23.04.2020 року та від 22.04.2021 року; суд визнав прийняття рішення органом місцевого самоврядування належним способом виконання судового рішення у даній справі, при цьому незгода стягувача зі змістом вказаного акта органу місцевого самоврядування не спростовує факт виконання зобов`язання у встановлений судом спосіб.
Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
За змістом статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції «кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру».
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини - право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» (Заява №38773/05) від 26.07.2012 року суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.
Саме з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в господарському судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення.
Судовий контроль це спеціальний вид провадження в господарському судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішення нового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такого рішення суду та відновленню порушених прав особи заявника.
В силу статті 339 ГПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому розділом VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Господарського процесуального кодексу України.
Звіт про виконання судового рішення є інструментом судового контролю за добровільним виконанням остаточних судових рішень органами державної влади, суб`єктами господарювання державного чи комунального сектору економіки, і подається незалежно від стадії виконавчого провадження чи наявності підстав для його зупинення.
Частиною 1 статті 345-3 ГПК України передбачено, що суд розглядає звіт про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні за правилами статті 342 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 345-4 ГПК України за наслідками розгляду звіту боржника суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 345-2 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.
Частиною 2 статті 345-4 ГПК України передбачено, що суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо боржником не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються боржником для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 345-3 цього Кодексу.
Обов`язок звітувати за статтею 345-3 ГПК України покладено саме на боржника, тому останній має довести вжиття всіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи, у звіті від 04.03.2026 року про виконання судового рішення Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області звітує про повне та належне виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 року у справі №906/314/23 в частині зобов`язання Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області винести на розгляд чергової сесії поточного скликання, включити до порядку денного пленарного засідання та розглянути заяви Фізичної особи-підприємця Лагомін Олени Вікторівни від 23.04.2020 року і від 22.04.2021 року про затвердження Переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, та про включення об`єкта права комунальної власності - нежитлового приміщення №38890378, розташованого в смт.Гуйва, Житомирського р-ну, Житомирської обл., по вул.Бердичівська,2, до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.
Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області доводить, що вимога суду щодо винесення питання на розгляд сесії, включення його до порядку денного пленарного засідання та безпосередньо розгляду заяв по суті реалізована шляхом прийняття остаточного колегіального рішення, прийняте за його результатами розгляду колегіальне рішення №1810 є кінцевим актом виконання судового зобов`язання.
Як встановлено судом першої інстанції, у запереченні на звіт боржника про виконання рішення позивач наголошує, що у рішенні Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 23.01.2026 року №1810 не обумовлено підстав відмови орендарю у приватизації орендованого майна. Такі підстави також не передбачені ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а визначено право комунальної власності. Стаття 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» не передбачає можливості відмови органом місцевого самоврядування у включенні до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, а передбачені підстави такої відмови виключно для державних органів приватизації. Обмеження щодо приватизації спірного об`єкта законодавством не встановлено, майно (приміщення) до переліку об`єктів, що не підлягають приватизації не включено. На думку стягувача, аргументація підстав відмови у приватизації є неприйнятною. 
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України).
Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 року у справі №906/314/23, залишеним в силі постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2023 року, серед іншого, зобов`язано Новогуйвинську селищну раду Житомирського району Житомирської області винести на розгляд чергової сесії поточного скликання, включити до порядку денного пленарного засідання та розглянути заяви Фізичної особи-підприємця Лагомін Олени Вікторівни від 23.04.2020 року і від 22.04.2021 року про затвердження Переліку об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, та про включення об`єкта права комунальної власності - нежитлового приміщення №38890378, розташованого в АДРЕСА_1 , до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.
Судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідно до п.5 порядку денного рішення Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області шістдесят першої сесії восьмого скликання від 23.01.2026 року за №1810, на розгляд ради винесено питання: «Про розгляд заяв ФОП Лагомін О.В. від 23.04.2020 року та від 22.04.2021 року».
За наявності необхідного кворуму, 20.01.2026 року проведено окреме засідання постійної комісії з питань законності, правопорядку, запобігання корупції, регламенту та депутатської діяльності, що вбачається з копії витягу з протоколу.
За результатами обговорення щодо розгляду заяв ФОП Лагомін О.В. від 23.04.2020 року та від 22.04.2021 року комісія одноголосно вирішила погодити запропонований проект рішення з урахуванням доповнень, винести його на розгляд 61 сесії селищної ради та рекомендувати сесії прийняти це рішення.
23.01.2026 року на пленарному засіданні 61-ї сесії депутати проголосували за включення питання щодо розгляду заяв ФОП Лагомін О.В. від 23.04.2020 року та від 22.04.2021 року до порядку денного (а.с.213, т.4).
За результатами голосування більшістю голосів прийнято рішення №1810 «Про розгляд заяв ФОП Лагомін О.В. від 23.04.2020 року та від 22.04.2021 року (на виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 20.07.2023 року справа №906/314/23), яким, зокрема:
1) відмовлено ФОП Лагомін Олені Вікторівні у включенні до Переліку об`єктів, що підлягають приватизації об`єкта права комунальної власності - нежитлових приміщень площею 61,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний №38890378, у зв`язку з необхідністю використання вказаних приміщень для власних потреб балансоутримувача Новогуйвинської селищної ради;
2) відмовлено ФОП Лагомін Олені Вікторівні у приватизації шляхом викупу та у компенсації вартості невід`ємних поліпшень нежитлових приміщень площею 61,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний №38890378, у зв`язку з невиконанням орендарем ФОП Лагомін О.В. умов статті 18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».
Наведені обставини свідчать про винесення на розгляд чергової сесії поточного скликання, включення до порядку денного пленарного засідання та розгляд заяв Фізичної особи-підприємця Лагомін Олени Вікторівни від 23.04.2020 року та від 22.04.2021 року шляхом прийняття рішення №1810 від 23.01.2026 року.
Переглядаючи оскаржувану ухвалу, колегія суддів зазначає, що доводи як заперечення ОСОБА_1 , так і апеляційної скарги зводяться, фактично, до незгоди з прийнятим рішенням Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 23.01.2026 року за №1810.
Заходи, описані в звіті (зокрема, прийняття рішення органом місцевого самоврядування), є достатніми для забезпечення своєчасного та повного виконання судового рішення, оскільки демонструють конкретні кроки, спрямовані безпосередньо на виконання резолютивної частини рішення від 20.07.2023 року, однак не зобов`язують боржника приймати позитивне рішення щодо розгляду питання заяв ОСОБА_1 від 23.04.2020 року та від 22.04.2021 року.
Спосіб захисту порушеного права заяв ОСОБА_1 визначеного судом у рішенні від 20.07.2023 у цій справі, щодо якого звітує боржник Новогуйвинська селищна рада Житомирського району Житомирської області, виконаний відповідно до вимог, визначених у судовому рішенні від 20.07.2023 року.
Доводи заяв ОСОБА_1 про те, що поданий звіт не направлений на виконання рішення суду від 20.07.2023 року у цій справі, позаяк предметом розгляду в даному судовому засіданні є звіт про виконання судового рішення та сам факт його виконання, а не дії/методи/способи його виконання.
З огляду на виконання Новогуйвинською селищною радою Житомирського району Житомирської області рішення суду від 20.07.2023 року, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для прийняття звіту про виконання судового рішення вих.№05-20/408 від 02.03.2026 року.
Суд першої інстанції правильно виснував, що позиція боржника відповідає вимогам ст.129-1 Конституції України, ст.18, 236 ГПК України, які встановлюють обов`язковість судових рішень. Судове рішення є обов`язковим до виконання боржником. Саме боржник є зобов`язаним та відповідальним за виконання судового рішення як добровільно, так і примусово як до, так і після відкриття виконавчого провадження (ч.2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Натомість колегія суддів звертає увагу, що незгода позивача із рішенням органу місцевого самоврядування є самостійною підставою для його оскарження та не може бути вирішена в межах судового процедури судового контролю у даній справі.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про накладення на боржника в особі Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області штрафних санкцій за невиконання судового рішення у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 4 статті 345-4 ГПК України встановлено, що суд застосовує до боржника захід процесуального примусу у виді штрафу за правилами статті 135 цього Кодексу.
Якщо боржником є юридична особа та суд зобов`язав подати звіт про виконання судового рішення особисто керівника боржника, захід процесуального примусу у виді штрафу застосовується до такого керівника.
Відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 135 ГПК України, під час здійснення судового контролю за виконанням судового рішення суд може стягнути в дохід державного бюджету з відповідача, боржника чи їх керівників (якщо відповідачем, боржником є юридична особа) штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи приписи статті 135, частини 6 статті 345-4 ГПК України, зважаючи на подання звіту про виконання судового рішення у строк, встановлений ухвалою суду першої інстанції від 06.11.2025 року, суд першої інстанції правомірно не застосував до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області захід процесуального примусу у виді штрафу.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тому ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін. 
Доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів скаржника не встановлено.
Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).
Отже, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст.34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 12.03.2026 року у справі №906/314/23 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.
3. Матеріали справи №906/314/23 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повна постанова складена "28" травня 2026 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А. 

Суддя   Мельник О.В. 

Суддя   Гудак А.В.