КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/6903/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 359/13431/24

02 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Ящук Т.І.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача  ОСОБА_1 адвоката Довбаша Сергія Михайловича назаочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Чирки С.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дітей та позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року      ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про стягнення аліментів на утримання дітей та позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що у період часу з 26 червня 2008 року по жовтень 2017 року сторони проживали разом у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року.
Від цього шлюбу у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Позивач зазначала, що після розлучення діти залишилися проживати із нею. Проживаючи окремо від позивача та дітей, на даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. 
Батько дітей, ОСОБА_3 є працездатного особою, фізично здоровим, на його утриманні немає непрацездатних батьків, дружини та інших дітей. 
Оскільки відповідач проживає окремо, не надає коштів на утримання їх дітей, враховуючи її та відповідача матеріальне становище, а також те, що відповідач працює та має постійний прибуток, позивачка  ОСОБА_1 вважала, що з відповідача на її користь слід стягнути аліменти в розмірі 1/5 частини від його заробітку на утримання кожної дитини щомісяця, до досягнення останніми повноліття.
Обгрунтовуючи вимоги в частині позбавлення батьківських прав  ОСОБА_3  позивач зазначала, що після розлучення відповідач з дітьми не спілкується, бажання зустрічатися з ними не виявляє i в цілому ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. На підтвердження даних про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків надала скріншоти з телефону старшої дочки, де відповідач зазначав, що ненавидить своїх дітей та не бажає з ними спілкуватися.
Крім того, факт ухилення відповідача від виконання батьківськихобов?язків по вихованню дітей можуть підтвердити свідки.
З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_1 просила суд: стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на її користь щомісячно аліменти на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на кожного у розмірі 1/5 частки від всіх його заробітків (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття; позбавити батьківських прав ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 .  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.12.2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнуто з  ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 гривень.
В задоволенні позовних вимог в більшому розмірі відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник позивача  ОСОБА_1 адвокат Довбаш Сергій Михайловичподав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду від 20.11.2025 року в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помил5кових висновків про відмову у задоволення позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав.
Зазначає, що після розлучення позивачка з трьома дітьми проживає окремо від відповідача в АДРЕСА_2 в будинку, що належить позивачці та брату на праві власності.
Відповідач з дітьми не спілкується, бажання зустрічатися з ним не виявляє і в цілому ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
На підтвердження даних про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стороною позивача надано скріншоти з телефону старшої дочки ОСОБА_6 , яка деякий час вела переписку зі своїм батьком, в якій відповідач зазначав, що ненавидить своїх дітей та не бажає з ними спілкуватися.
Допитана в якості свідка дочка сторін ОСОБА_4 підтвердила, що надані скріншоти зроблені з її телефону і зазначила, що це була переписка з її батьком ОСОБА_7 , який писав, що ненавидить своїх дітей, не бажає з ними спілкуватися і в нього їх немає.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є сусідами позивачки також зазначили, що тісно спілкуються з сім`єю позивачки та знають, що протягом останніх років відповідач дітей не навідував та не приділяє їм уваги взагалі.
При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги вказані докази, а також характеристики і довідки з навчальних закладів: ліцею та музичної школи, в яких зазначено, що батько жодного разуне з`являвся в даних навчальних закладах та не цікавився вихованням дітей.
Суд першої інстанції взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, згідно якого недоцільно та передчасно позбавляти відповідача батьківських прав, однак вказаний висновок, на думку сторони позивача, не є обов`язковим для суду.
Позивачка вважає, що висновок органу опіки та піклування ґрунтується на словах відповідача і тому його не можна приймати як доказ у справі.
На переконання сторони позивача, суд першої інстанції при вирішенні даної справи не врахував, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідач не вчиняє жодної вищезазначеної дії, хоча може це робити. Посилання відповідача на те, що він знаходиться за кордоном, є нікчемним. З розвитком Інтернету та різних месенджерівможливо спілкуватися з дітьми, як в голосовому режимі, так і по відеозв`язку, нотомість відповідач цього не робить, і в свою чергу написав, що ненавидить дітей та не хоче їх знати.
Сторона позивача вважає, що судом першої інстанції ухвалене незаконне рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволенням вказаних позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
В судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, учасники справи не з`явились.Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції учасники справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26 червня 2008 року між ОСОБА_3 та   ОСОБА_1 , Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 200. Після реєстрації шлюбу прізвище подружжя- ОСОБА_1. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 від 26 червня 2008 року.
У період перебування у шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 від 05.07.2022 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 05.07.2022 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 05.07.2022 року.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду  Київської області від 10 жовтня 2017 рокушлюб між сторонами було розірвано.
16 листопада 2023 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 . Після одруження ОСОБА_1 змінила своє прізвище на - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 16 листопада 2023 року.
З акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 встановлено, що остання разом з дітьми, бабусею та братом проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Із характеристик дітей сторін ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слідує, що батько дітей із класними керівниками не спілкується, школу та батьківські збори не відвідує.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 223 від 24 березня 2025 року Орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 відносно його малолітніх дітей є недоцільним та передчасним.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та пояснила, що діти з 2015 року проживають разом з нею. Батько лише протягом останніх двох років висилає кожного місяця 15 000 грн на трьох дітей, проте вказаної суми не вистачає. Останній участі у вихованні не приймає. З кінця 2023 року проживає на Кіпрі .
Судом задоволено клопотання позивача про допит свідків.
Свідок ОСОБА_4 в суді пояснила, що більше двох років батько не приймає участі у їх вихованні і не спілкується більше 1 року.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що близько трьох років ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні дітей, зі слів матері дітей йому відомо, що батько дітей не утримуєїх.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що з 2022 року батько не приймає участі у вихованні дітей.
Ухвалюючи рішення в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_3 зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення нимиповноліття, апозивачка має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх спільних дітей, які проживають з нею.
З урахуванням обставин,встановлених під час судового розгляду справи та вимог ст.182-184 СК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Розмір аліментів необхідно встановити в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.12.2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог щодо стягнення аліментів на утримання дітей учасниками справи не оскаржується.
Доводи і вимоги апеляційної скарги позивача стосуються оскарження рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Відмовляючи узадоволенні позову  в частині вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачка належним чином не вмотивувала власних доводів про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не надала належних та допустимих доказів умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
Суд першої інстанції критично оцінив скріншоти з месенжерів, які містяться в матеріалах справи та вважав їх недопустимими доказами, оскільки із них неможливо встановити сторін, які безпосередньо спілкувались між собою.
Покази свідків, які суперечать визнаним позивачкою обставинам про те, що батько дітей ОСОБА_3 , перебуваючи за кордоном, кожного місяця перераховував гроші у розмірі 15 000,00 грн. для утримання дітей, судом першої інстанції не взято до уваги.
Проаналізувавши докази у справі, врахувавши висновок Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, суд першої інстанції дійшов висновку, що на теперішній час відсутні підстави для застосування до відповідача ОСОБА_3 крайнього заходу у вигляді позбавлення йогобатьківських прав відносно його дітей.
Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи, дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Водночас, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення того, щоб діти, батьки яких працюють, мали право користуватися призначеними для них службами й установами по догляду за дітьми (стаття 18 Конвенції).
Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що звертаючись до суду із позовом,  ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , посилалася на те, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, зокрема, не бере участі у вихованні дітей та протягом тривалого часу не спілкується з ними і бажання зустрічатися з ними не виявляє, що свідчить про втрату відповідачем інтересу до дітей.
Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_3  батьківських прав позивачка визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини (дітей) може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення одного з батьків від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньогобатьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
За обставинами цієї справи діти сторін  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , після припинення між батьками шлюбних стосунків та розірвання шлюбу залишились проживати разом з матір?ю  ОСОБА_1. 
Під час судового розгляду справи позивачка визнала, що батько дітей  ОСОБА_3 , перебуваючи за кордоном, кожного місяця добровільно перераховує гроші для утримання дітей. 
Із досліджених доказів судом встановлено, що інші документи, які були надані позивачкою на підтвердженн своїх позовних вимог, свідчать лише про те, що діти на час подання позову проживають разом з нею, перебувають у належних умовах, проходять навчання, проте, не підтверджують неналежного виконання ОСОБА_3 його батьківських обов`язків.
У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, проведення з ним бесід, винесення йому попередження Органом опіки та піклування, органами місцевого самоврядування, також у справі відсутні докази, що діти насправді усвідомлюють наслідки позбавлення їх батька батьківських прав відносно них.
Судом першої інстанції враховано висновок Виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 223 від 24 березня 2025 року щодо розв`язання спору, в якому Орган опіки та піклування на підставі відомостей, одержавних у результаті обстеження умов проживання дітей, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, вважав, що позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 відносно його неповнолітніх дітей є недоцільним та передчасним.
У зазначеному висновку містяться посилання на пояснення відповідача ОСОБА_3 , з яким у телефонному режимі зв?язався працівник служби, та яким було з?ясовано, що відповідач у справі ОСОБА_3 наразі перебуває за кордоном. Останній повідомив, що діти залежать від думки матері та він втратив можливість спілкуватися з дітьми, добровільно сплачує аліменти. Також зазначив, що він з ОСОБА_1 (позивачка у справі) давно вже розлучений, протепитання позбавлення його батьківських прав відносно дітей виникло тільки після її одруженняз іншим чоловіком, що в його розумінні має корисливі мотиви.
Досліджуючи інші документи, які стосуються справи, орган опіки та піклуваннявідзначив, що матеріали справи, які додані позивачкою до позову, не можуть підтверджувати факт невиконання відповідачем батьківських обов?язків, оскільки із скріншотів вайбер-переписки вбачається, що від ОСОБА_3 (батька дітей) вимагали нотаріальної згоди на усиновлення та відмови від дітей.
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, з наявних у справі доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_3 заперечує проти позбавлення його батьківських прав, не втратив інтересу до дітей, що свідчить про його зацікавленість у прийнятті участі у їх житті. Відповідач ОСОБА_3 не є тією особою, поведінка чи дії якого можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з батьком сімейних відносин не відповідає інтересам дітей. А та обставина, що ОСОБА_3 тимчасово перебуває за кордоном, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачка ОСОБА_1 при розгляді спору не довела суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дітей.
В оцінці обставин справи суд першої інстанції правильно виходить з того, що  суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому, необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (дітей).
Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_3 щодо ухилення від участі у вихованні дітей, умисного і свідомого нехтування ним обов`язками батька, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про невстановлення правових підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно його дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивачки про те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків з виховання дітей, самоусунувся від участі у їх житті є помилковими, оскільки не відповідають фактичним обставинам.
Інші доводи апеляційної скарги позивачки були предметом перевірки судом першої інстанції, їм надана належна оцінка, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Оцінюючи надану позивачкою переписку з мобільного телефону, яким користується донька ОСОБА_4 , суд першої інстанції правильно виходив із того, що із скріншотів з месенжерів, які містяться в матеріалах справи, неможливо встановити дійсних учасників переписки, які безпосередньо спілкувались між собою, і на досягнення якої мети велася ця переписки, оскільки, як відзначив у своєму висновку орган опіки та піклування, із скріншотів вайбер-переписки вбачається, що від ОСОБА_3 (батька дітей) вимагали його нотаріальної згоди на усиновлення та відмови від дітей.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу й на те, що озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батька батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона, в силу малолітнього віку, неспроможна надавати правильну оцінку чи інших можливих факторів впливу на неї.
У контексті наведеного, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що наявність у дитини образи на батька та, відповідно, негативне ставлення до нього, не свідчить про те, що вона усвідомлює наслідки позбавлення його батьківських прав та свідомо бажає розірвати з ним сімейні стосунки.
Немає підстав вважати, що показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_9 мають вирішальне значення для вирішення спору, оскільки вказані свідки про відомі їм обставини щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків надали пояснення зі слів позивачки, і такі покази не можуть бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані.
Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що покази вказаних свідків суперечать обставинам, визнаним самою позивачкою, яка у ході розгляду справи підтвердила, що батько дітей ОСОБА_3 , перебуваючи за кордоном, кожного місяця перераховує гроші для утримання дітей, а тому суд першої інстанції правильно надав критичну оцінку показанням цих свідків, що спростовує доводи апеляційної скарги позивачки в цій частині.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивачки про те, що суд першої інстанції взяв до уваги висновок Органу опіки та піклування, який не є обов`язковим для суду, з огляду на таке.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду.
Отже, сам по собі висновок органу опіки та піклування не є правовою підставою для застосування/незастосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав, оскільки такий висновок, як доказ, підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.
Висновок Виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 223 від 24 березня 2025 року оцінений судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами і на підставі належної правової оцінки зібраних у справі доказів в цілому, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні.
Зроблені судомпершої інстанціївисновки по суті вирішення спору узгоджуються
з судовою практикою Верховного Суду у подібних справах (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2025 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Довбаша Сергія Михайловича.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог щодо стягнення аліментів на утримання дітей учасниками справи не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині - без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_1 адвоката Довбаша Сергія Михайловича залишити без задоволення.
Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2025 рокув оскаржуваній частинізалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: