Справа №446/1834/24 Головуючий у 1 інстанції:Котормус Т. І. 
Провадження №22-ц/811/162/26 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А., 
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представника МО України – Ткачука В.В., заявниці ОСОБА_1 , її представниці – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області в складі судді Котормуса Т.І. від 10 грудня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Виконавчий комітет Кам`янка-Бузької міської ради, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Виконавчий комітет Кам`янка-Бузької міської ради, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, – задоволено повністю.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 25.07.2024, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Вказане рішення оскаржило Міністерство оборони України.
В апеляційній скарзі просять рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу – відмовити повністю.
Вважають оскаржуване рішення необґрунтованим, та прийнятим із порушенням норм процесуального та матеріального права, а відтак таким, що підлягає скасуванню. Зазначають, що судом не враховано, що заявником не надано жодного доказу на підтвердження спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, тощо. Ключовим елементом проживання однією сім`єю у житловому приміщення, є факт утримання подружжям такого житлового приміщення (квартири чи будинку). Зазначають, що заявниця не надала суду жодного доказу оплати житлово-комунальних послуг у вказаній квартирі, спільного придбання техніки, посуду тощо для використання у квартирі чи спрямування коштів на виконання покращень, здійснення ремонтів, іншої спільної фінансової участі у «сім`ї» із ОСОБА_4 . Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю. З долучених копій спільних фотографій, а також фотокопій паспорта про перетин кордону, вбачається, що особи які на таких зображені ймовірно перебували у романтичних стосунках, проте це не дає підстави стверджувати, що останні були у відносинах, які притаманні подружжю, водночас інформації стосовно ведення спільного побуту, виконання обов`язків подружжя, такі фотокопії не містять. Будь-яких доказів, які давали б підстави для висновку, що заявниця і зниклий безвісти ОСОБА_4 за свого життя були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права/обов`язки суду надано не було. Також, звертають увагу, що юридичний факт по своїй суті це передумова правовідносин, і встановлення його може бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження лише за умови, що він має юридичний характер, тобто відповідно до закону викликає юридичні наслідки, такі як виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Разом з тим, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав заявника, які наявні в реальній дійсності та не встановлюються на майбутнє.
В судове засідання окрім представника МО України – Ткачука В.В., заявниці ОСОБА_1 , її представниці – ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника МО України – Ткачука В.В. на підтримання апеляційної скарги, заявниці ОСОБА_1 , її представниці – ОСОБА_2 – в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви, письмових заперечень на заяву МО України, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, – колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 13, 258-259, 264-265, 268, 293, 294, 315 ЦПК України, ст. 3 СК України, ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанову Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 № 884, лист Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 №5-рп/99, п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 та задовольняючи заяву, – виходив з того, що відповідно до відомостей про місце проживання, зазначених у паспортах громадянина України та довідки про склад сім`ї від 08.08.2024 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2011 року були зареєстровані адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається з характеристики на жителя села Батятичі, виданої старостою Батятицького старостинського округу, ОСОБА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року, спільно з ОСОБА_1 , та виховують двох дітей від першого шлюбу ОСОБА_1 . Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 адресованого на ім`я ОСОБА_1 , про те, що її цивільний чоловік, сержант ОСОБА_4 зник безвісти 25.07.2024 при виконанні бойового завдання в районі н.п. Залізне Бахмутського району Донецької області. Вказане також підтверджується сповіщенням №75 військової частини НОМЕР_2 від 28.07.2024, в якому ОСОБА_1 повідомлено про те, що її цивільний чоловік, сержант ОСОБА_4 зник безвісти 25.07.2024 при виконанні бойового завдання в районі н.п. Залізне Бахмутського району Донецької області. Суд зазначив, що звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 вказувала зокрема на те, що встановлення такого факту є необхідним їй для отримання статусу члена сім`ї безвісти зниклого та отримання соціальних пільг, грошового забезпечення, а також встановлення даного факту потрібне для спадкування спільно нажитого майна у випадку смерті ОСОБА_4 . З фактичних обставин справи судом беззаперечно встановлено факт проживання ОСОБА_1 із зниклим безвісти ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, зокрема цей факт підтверджено довідкою про склад сім`ї, відомостями з паспорту громадянина України заявниці та ОСОБА_4 щодо місця реєстрації проживання, також на підтвердження даного факту додано фотознімки ОСОБА_4 з ОСОБА_1 та їх дітьми від попередніх шлюбів у різний час, а також копіями їх закордонних паспортів з відмітками про перетин кордону, що свідчить про їх спільну подорож та перебування за кордоном. Аналіз даних доказів свідчать про те, що у заявниці та ОСОБА_4 дійсно були відносини характерні для сімейних, так як вони спільно святкували сімейні свята, мали спільний бюджет, який витрачали на спільні цілі. Вказане також підтверджується наданими у судовому засідання поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , а також заінтересованої особи ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_4 , які підтвердили характер відносин ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , як сімейний протягом тривалого часу. Беручи до уваги вищенаведене, та на підставі належним чином оцінених у справі доказів, у їх сукупності на взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що заявниця довела перед судом факт її спільного проживання з ОСОБА_4 та факт, що вони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, мали спільний побут та взаємні права й обов`язки. Як вбачається з обставин справи, заявниця та безвісно відсутній ОСОБА_4 протягом тривалого часу проживали в одному будинку (понад 15 років), вони вели спільне господарство, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, а тому вони були членами однієї сім`ї, зокрема як чоловік та дружина. Доводи представника заінтересованої особи Міністерства оборони України щодо необґрунтованості заяви, суд відхилив, як безпідставні. Зокрема представник заінтересованої особи у своїх поясненнях посилається на відсутність належних та допустимих доказів щодо перебування заявниці у родинних відносинах з ОСОБА_4 . Так, матеріалами справи, на думку суду, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали як одна сім`я і такі докази не спростовані жодним учасником процесу. Більше того, як видно з повідомлення про зниклого безвісти ОСОБА_4 , таке надіслано саме ОСОБА_1 , від ТЦК та СП і військової частини, що додатково вказує на таку обставину як наявність таких відомостей про військовослужбовця ОСОБА_4 , як цивільна дружина ОСОБА_1 . За таких умов, заява є підставною та обґрунтованою. Також, суд вважав за необхідне визначити конкретний час, протягом якого такі особи проживання однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, оскільки для вирішення питання виплат грошового забезпечення має значення саме час, який припав на момент сповіщення про факт зникнення безвісти військовослужбовця, а не будь-який час. Беручи до уваги, що матеріалами справи доводиться факт спільного проживання заявниці та ОСОБА_4 починаючи з 2004 року, а моментом зникнення безвісти ОСОБА_4 є 25 липня 2024 року, то суд дійшов висновку, що періодом у часі, який суду належить встановити є час з 2004 року по 25 липня 2024 року.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак в певній частині таким не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими, теж, лише частково доведені, а тому рішення суду підлягає зміні.
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою за участі заінтересованих осіб: Виконавчий комітет Кам`янка-Бузької міської ради, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 (яка залучена ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 25.09.2025), ОСОБА_3 (яка залучена ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 06.03.2025) про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила:
- встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який зник безвісті 25.07.2024, в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування заяви покликалась на те, що з 2002 року проживала однією сім?єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . Разом 18 років вели спільне господарство, мали спільний бюджет. З моменту повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України ОСОБА_4 був мобілізований до Збройних сил України. 30.07.2024 на її ім`я, як цивільної дружини військовослужбовця прийшло повідомлення про зникнення безвісті ОСОБА_4 . Вказувала, що встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу дозволить їй реалізовувати права у кримінальному провадженні відкритому за фактом зникнення безвісті чоловіка, та реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
На підставі п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі №753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі №199/3941/20.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, – до складу осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_2 , входять: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.08.2024 № 690 (т.1, а.с.27).
З характеристики на жителя села Батятичі Львівського району Львівського області, виданої старостою Батятицького старостинського округу, ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 2006 року спільно з ОСОБА_1 , виховували двох дітей від першого шлюбу ОСОБА_1 , по місцю проживання характеризується як хороший сім`янин та має намір одружитись. До правопорушень у громадських місцях не схильний. Скарг на нього до старостинського округу не поступало. Депутатом не являється (т.1, а.с.93). 
Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що у 2013 році набув право власності на будинок та став сусідом ОСОБА_4 і ОСОБА_1 . Зазначив, що вони практично щодня бачились з ними, ОСОБА_4 сприймав ОСОБА_1 як дружину, з якою разом вели господарство. Вказав, що він був на святкуванні дня народження ОСОБА_4 , яке він святкував разом з ОСОБА_1 та її дітьми від попереднього шлюбу.
Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що проживає разом з заявницею в одному селі, яку знає ще зі школи. Вказала, що їй відомо про стосунки ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , ще з початку їх знайомства. Заявниця і ОСОБА_4 десь у 2007 році почали робити ремонт у будинку ОСОБА_1 , в якому згодом почали разом проживати. Коли ОСОБА_4 мобілізували до ЗСУ, то ОСОБА_1 зверталась до неї за допомогою в придбанні амуніції, оскільки вона є волонтером.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є старостою села Батятичі. Про той факт, що заявниця та ОСОБА_4 проживали разом, йому стало відомо з 2011 року, бо саме з цієї дати ОСОБА_4 був зареєстрований за однією адресою з заявницею, де вони вели спільне господарство. Також, зазначив, що йому відомо про те, що заявниця і ОСОБА_4 разом їздили у Польщу на заробітки. Вказав, що одного разу розмовляв з ОСОБА_4 та останній йому повідомив про намір зареєструвати шлюб з ОСОБА_1 , і він брав зразок заяви для оформлення процедури реєстрації шлюбу, однак не встигли цього зробити.
Тобто, допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили суду, що між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існували усталені сімейні стосунки, притаманні подружжю.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт проживання ОСОБА_1 із зниклим безвісти ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підтверджується поданими суду та дослідженими судом доказами. 
Окрім наведених доказів, цей факт підтверджується, також, довідкою про склад сім`ї, відомостями з паспортів громадянина України заявниці та ОСОБА_4 щодо місця реєстрації проживання, а також доданими фотознімками ОСОБА_4 з ОСОБА_1 та їхніми дітьми від попередніх шлюбів у різний час, копіями їхніх закордонних паспортів з відмітками про перетин державного кордону, що свідчить про їхні спільні подорожі та перебування за кордоном. Аналіз зазначених доказів свідчить про те, що між заявницею та ОСОБА_4 дійсно склалися відносини, характерні для сімейних, оскільки вони спільно святкували сімейні свята, мали спільний бюджет та витрачали кошти на спільні потреби.
Тому, суд першої інстанції прийшов до правильного переконання, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до 25 липня 2024 року перебували у відносинах, що притаманні подружжю, вели спільне господарство, формували спільний бюджет, планували спільний побут та здійснювали заходи щодо його втілення, свої відносини відкрито демонстрували перед сторонніми особами, крім того, проживали однією сім`єю в одному будинку багато років, спільно відпочивали та проводили час, на підтвердження чого заявницею надано суду фотокартки, які оглянуті судом.
З оглянутих судом фотографій, також, вбачається, що заявниця та ОСОБА_4 спільно проводили час у домашній обстановці, відзначали сімейні свята, перебували на відпочинку, а також відпочивали разом у компанії друзів.
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 обґрунтовувала її необхідністю реалізації прав, пов`язаних зі статусом члена сім`ї військовослужбовця, який зник безвісти, зокрема щодо отримання соціальних гарантій, передбачених законодавством, а також у зв`язку з можливими майновими правами, що можуть виникнути у майбутньому.
З повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_4 , адресованого на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що її цивільний чоловік, сержант ОСОБА_4 , зник безвісти 25.07.2024 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Залізне Бахмутського району Донецької області (т.1, а.с.78).
Вказане також підтверджується сповіщенням №75 військової частини НОМЕР_2 від 28.07.2024, в якому ОСОБА_1 повідомлено про те, що її цивільний чоловік, сержант ОСОБА_4 зник безвісти 25.07.2024 при виконанні бойового завдання в районі н.п. Залізне Бахмутського району Донецької області (т.2, а.с.4). 
Таким чином, матеріалами справи встановлено, що сержант ОСОБА_4 командир стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 зник безвісти 25 липня 2024 року поблизу населеного пункту Залізне Бахмутського району Донецької області при виконанні бойового завдання.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Статтею 9 цього Закону унормовано правила виплати грошового забезпечення військовослужбовців. Так, грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Умови та порядок призначення і виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх врегульовані Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 № 884.
Відповідно до пункту 4 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 №884, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно; військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими. Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
Отже, встановлення факту перебування особи у сімейних відносинах із військовослужбовцем, який зник безвісти, має безпосереднє юридичне значення, оскільки є юридичною підставою для виникнення у такої особи права на відповідні соціальні гарантії та виплати, передбачені законом.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що період проживання заявниці та ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу саме з 2004 року, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1993 року до 20 січня 2005 рік з ОСОБА_9 , що підтверджується фотокопією паспорта заявниці.
Окрім того, ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 з 14 червня 1996 року до 19 жовтня 2007 року, що також вбачається з долучених фотокопій паспорта ОСОБА_4 .
Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.
Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до статті 74 ЦК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Виходячи з наведеного, право на встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу виникає лише після припинення попереднього шлюбу.
Тобто, суд не зможе встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у випадку, якщо один з них перебував у зареєстрованому шлюбі, оскільки це прямо суперечить вимогам статті 25 Сімейного кодексу України.
Вказане узгождується з правовою позиціє викладеною в постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №759/4569/18; від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц.
Отже, вимоги заяви щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці з  ОСОБА_4 у період із січня 2004 року суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній її шлюб з  ОСОБА_9 був розірваний лише 20 січня 2005 року, а попередній шлюб  ОСОБА_4 з ОСОБА_10 був розірваний 19 жовтня 2007 року.
Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, визнавши її доводи частково обґрунтованими. Рішення ж Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 грудня 2025 року слід змінити, виклавши резолютивну частину рішення суду в такій редакції:
«Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Виконавчий комітет Кам`янка-Бузької міської ради, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, – задовольнити частково.
Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 25.07.2024, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з 19.10.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В задоволенні решти вимог заяви – відмовити».
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України – задовольнити частково.
Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 10 грудня 2025 року – змінити.
Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:
«Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Виконавчий комітет Кам`янка-Бузької міської ради, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, – задовольнити частково.
Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісти 25.07.2024, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з 19.10.2007 року по 25 липня 2024 року.
В задоволенні решти вимог заяви – відмовити.».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду .

Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра