ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/16473/23
адміністративне провадження № К/990/9600/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Єресько Л.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 160/16473/23
за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Апарату Верховної Ради України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року (колегія суддів у складі головуючого судді Олефіренко Н.А., суддів: Божко Л.А. та Суховарова А.В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Апарату Верховної Ради України (далі - відповідач, Апарат ВРУ), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України А. Янчука № 1042-К від 19 травня 2023 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України В. Штучного № 1262-К від 16 червня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України»;
- визнати протиправною бездіяльність Апарату ВРУ щодо відмови позивачу у розгляді його заяви від 28 квітня 2023 року про звільнення з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату ВРУ за власним бажанням з 01 травня 2023 року та зобов`язати Апарат ВРУ розглянути дану заяву позивача і звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату ВРУ за власним бажанням з 01 травня 2023 року згідно з поданою ним 28 квітня 2023 року заявою;
- стягнути з Апарату ВРУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (145 робочих днів вимушеного прогулу за період часу 04.10.2022 року по 24.04.2023 року зумовлені невиконанням відповідачем судового рішення про поновлення на посаді) у сумі 222 106,65 грн;
- зобов`язати Апарат ВРУ провести із ОСОБА_1 кінцевий розрахунок при звільненні нарахувавши і виплативши йому компенсацію за усі дні невикористаної відпустки за період з 01 жовтня 2021 року по 01 травня 2023 року включно.
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що розпорядженням № 165-к від 31.01.2022 його було незаконно звільнено з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату ВРУ. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 у справі № 160/4382/22, залишеним без змін апеляційним судом, звільнення визнано протиправним, позивача поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 269 591,52 грн. Проте відповідач рішення суду в частині негайного виконання не виконав.
Про поновлення на посаді позивач дізнався лише 24.04.2023 із повідомлення через WhatsApp, перебуваючи у м. Ташкент (Узбекистан) разом із дружиною та трьома малолітніми дітьми. Через хворобу на пневмонію, відсутність коштів та належного транспортного сполучення він не міг негайно повернутись до Києва, про що того ж дня повідомив керівника управління кадрів.
За таких обставин позивач 28.04.2023 подав заяву про звільнення за власним бажанням з 01.05.2023, направивши її через WhatsApp, електронною поштою з електронним підписом, а також поштою оригінал - 08.05.2023. Відповіді на заяву не надійшло.
Незважаючи на подану заяву про звільнення, відповідач ініціював щодо позивача два дисциплінарні провадження за прогул та розпорядженням № 1262-К від 16.06.2023 звільнив його за систематичний прогул без поважних причин з 08- 19 травня 2023 року. Позивач вважає обидва розпорядження про дисциплінарне стягнення та звільнення незаконними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки його відсутність на роботі була зумовлена об`єктивними причинами, а заява про звільнення за власним бажанням була подана до початку дисциплінарних проваджень.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (143 робочі дні вимушеного прогулу за період часу 05.10.2022 року по 23.04.2023 року) у сумі 219 043,11 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідач мав обґрунтовані підстави про застосування до позивача за скоєння дисциплінарного проступку стягнення у вигляді догани за систематичне вчинення (повторне протягом року) прогулу, звільнення з державної служби. Тяжкість застосованих до позивача видів дисциплінарного стягнення відповідає вчиненому дисциплінарному проступку.
Так, під час дисциплінарних проваджень було встановлено, що позивач вчинив дисциплінарний проступок - допустив прогули без поважних причин. ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про проведення дисциплінарних справ та надавав пояснення, тому розпорядження № 1042-К від 19.05.2023 і № 1262-К від 16.06.2023, а також дії відповідача щодо відмови у розгляді заяви від 28.04.2023 суд визнав правомірними. Суд першої інстанції погодився, що позивач порушив правила внутрішнього службового розпорядку.
Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходив із того, що позивача поновлено на посаді з 24.04.2023 року, тому компенсація підлягає виплаті за період з 05.10.2022 по 23.04.2023. Суд зазначив, що позивач помилково включив до розрахунку 04.10.2022, який уже враховувався в іншій справі, а також 24.04.2023 - день поновлення на посаді. За 143 робочі дні підлягає стягненню 219 043,11 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Також суд встановив, що згідно з розрахунково-платіжною відомістю за червень 2023 року ОСОБА_1 вже виплачено компенсацію за 40 днів невикористаної відпустки у сумі 21 579,60 грн, тому вимога про додаткову виплату компенсації задоволенню не підлягає.
Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 14.02.2024 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року скасував в частині відмовлених позовних та прийняв у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України А. Янчука № 1042-К від 19 травня 2023 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 »
Визнав протиправним та скасувати розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України В. Штучного № 1262-К від 16 червня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України».
Визнав протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням з 01 травня 2023 року та зобов`язати Апарат Верховної Ради України розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти наказ, яким звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням згідно поданою від 28 квітня 2023 року заявою.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 залишив без змін.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що Апарат ВРУ порушив трудове законодавство щодо ОСОБА_1 , оскільки його попереднє звільнення вже було визнано незаконним рішенням суду, а поновлення на посаді відповідач виконав майже через рік. Апеляційний суд зазначив, що для звільнення за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) достатньо самого факту порушення роботодавцем трудового законодавства, незалежно від того, чи були такі порушення усунуті надалі.
Колегія суддів апеляційної інстанції також урахувала, що позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням через порушення його трудових прав, однак відповідач цю заяву фактично не розглянув і звільнив його з іншої підстави - за прогул. Суд наголосив, що працівника, який заявив про намір припинити трудові відносини, не можна притягувати до дисциплінарної відповідальності через відсутність на роботі, а роботодавець не має права самостійно змінювати підставу звільнення.
З огляду на це апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не врахував правові висновки Верховного Суду у подібних справах, тому рішення було частково скасовано.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, Апарат ВРУ подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності учасника справи, який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. На думку відповідача, таке порушення відповідно до пункту 3 частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 21.03.2024 відкрито касаційне провадження у цій справі.
Цього ж дня ухвалою Верховного Суду відмовлено у задоволенні клопотання Апарату ВРУ про зупинення виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 160/16473/23.
Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що за приписами частини четвертої статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. від 21.05.2026 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Розпорядженням № 295-к від 01.03.2021 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника керуючого справами Управління справами Апарату Верховної Ради України шляхом укладення контракту на період карантину. Надалі, за результатами конкурсів, розпорядженнями № 1187-к від 16.07.2021 та № 1639-к від 30.09.2021 його послідовно призначено на посаду заступника, а потім першого заступника керівника Управління справами.
Розпорядженням №165-к від 31.01.2022 ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника керівника Управління справами. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 у справі № 160/4382/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023, звільнення визнано протиправним, позивача поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 269 591,52 грн. Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2023 касаційну скаргу відповідача повернуто.
Розпорядженням № 820-К від 24.04.2023 позивача поновлено на посаді з 31.01.2022. Того ж дня йому у WhatsApp направлено повідомлення про поновлення, про що складено відповідний протокол. У відповідь позивач повідомив, що хворіє.
28.04.2023 позивач у WhatsApp направив керівнику управління кадрів заяву про звільнення за власним бажанням з 01.05.2023, обґрунтувавши її хворобою на пневмонію та неможливістю повернутись з-за кордону. Відповіді на заяву не надійшло. 03.05.2023 заяву підписано електронним підписом, 08.05.2023 оригінал направлено поштою (рекомендований лист № 0212114433664, зареєстрований відповідачем 09.05.2023).
Листом від 02.05.2023 відповідач повідомив позивача про обов`язок приступити до роботи не пізніше 01.05.2023, а листом від 05.05.2023 - про відсутність правових підстав для реалізації заяви про звільнення, оскільки позивач перебуває за межами України не у службовому відрядженні, що є порушенням Постанови КМУ № 440 від 02.04.2022, а звільнення за власним бажанням можливе лише з дотриманням 14-денного строку попередження.
У зв`язку з відсутністю позивача на роботі 01- 05 травня 2023 року відповідача складено відповідні акти, порушено дисциплінарне провадження та розпорядженням № 1042-К від 19.05.2023 ОСОБА_1 оголошено догану. Аналогічно, у зв`язку з відсутністю 08- 19 травня 2023 року складено акти, порушено друге дисциплінарне провадження, за результатами якого розпорядженням № 1262-К від 16.06.2023 позивача звільнено за систематичний прогул без поважних причин.
У поясненнях у рамках обох дисциплінарних проваджень позивач зазначав, що своєчасно повідомив про хворобу, подав заяву про звільнення за власним бажанням, однак відповіді не отримав, коштів для повернення не мав у зв`язку з невиплатою присудженого судом середнього заробітку, а листки непрацездатності будуть надані додатково. 
Водночас відповідач встановив, що станом на 16.05.2023 листки непрацездатності на ім`я позивача до Управління справами не надходили.
Не погодившись із розпорядженнями про оголошення догани та звільнення, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.
Оцінка Верховного Суду
За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенні у межах доводів касаційної інстанції, які стали підставою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
Постанова суду апеляційної інстанції у цій справі оскаржується відповідачем з підстави, передбаченої пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України. 
Пунктом 3 частини третьої статті 353 КАС України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
З наведеної норми слідує, якщо суд першої або апеляційної інстанції розглянув справу без участі учасника справи і цей учасник не повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і саме на такі обставини посилається у своїй касаційній скарзі, таке порушення є безумовною підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду тієї інстанції, яка допустила таке порушення норм процесуального права. Зазначена підстава спрямована на захист права особи на справедливий судовий розгляд та участь у ньому всіх учасників процесу. 
Відповідно до статті 307 КАС України після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій у разі необхідності та призначення справи до розгляду. Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.
Згідно з частиною першою статті 124 КАС України судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками-повідомленнями. Частиною третьою статті 124 КАС України передбачено, що судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється:
1) за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету;
2) за відсутності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.
За правилами частин третьої та десятої статті 126 КАС України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді. Вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.
Згідно з частинами першою та другою статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Аналіз наведених положень статей 124, 126 КАС України дає підстави для висновку, що судове повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи здійснюється повістками-повідомленнями, які надсилаються на офіційну електронну адресу учасника справи, а в разі її відсутності - шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією, кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами. Таке поштове повідомлення із відповідними відомостями про отримання/неотримання поштового відправлення повертається до суду та долучається до матеріалів справи.
Пунктом 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, встановлено, що офіційна електронна адреса - це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС. Отже, офіційною електронною адресою, у значенні вказаних норм КАС України, є сервіс Електронного кабінету ЄСІТС.
Управління справами Апарату Верховної Ради України як юридична особа (ЄДРПОУ 20064120) зареєструвало електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС лише 17.05.2024, тобто на час розгляду справи судом апеляційної інстанції (14.02.2024) відповідач електронного кабінету не мав.
Частиною першою статті 129 КАС України визначено, що за письмовою заявою учасника судового процесу, який не має офіційної електронної адреси, текст повістки надсилається йому судом електронною поштою, факсимільним повідомленням, телефонограмою, текстовим повідомленням з використанням мобільного зв`язку на відповідну адресу електронної пошти, номер факсу, телефаксу, телефону, зазначені у відповідній письмовій заяві. Таким чином, за заявою учасника справи повістка може надсилатися на електронну пошту, текстовим повідомленням на пристрої мобільного зв`язку чи іншим подібним способом. 
З матеріалів справи установлено, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024 справу призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 14.02.2024 о 11 год 30 хв. Повістку про виклик про дату, час і місце судового засідання направлено відповідачу на офіційну поштову адресу Апарату Верховної Ради України: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 5, та на електронну пошту одного із працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У касаційній скарзі відповідач наполягає на тому, що ані він, ані його представники не були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції. При цьому представником відповідача за допомогою моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень було встановлено, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Однак ні копія зазначеної ухвали, ні повістка, ні копія апеляційної скарги на адресу Апарату ВРУ відповідачем отримані не були.
Матеріали справи не містять доказів надсилання повістки про виклик на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 КАС України.
Наявне у матеріалах справи повідомлення про направлення на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 документів, підписаних кваліфікованим електронним підписом (КЕП), без зворотного повідомлення про отримання цього листа, не надає Суду обґрунтованих підстав для висновку про належне отримання цього листа. При цьому зазначена адреса не є адресою представника відповідача: у суді першої інстанції та у відзиві на позовну заяву представник відповідача Лаптієв А.М. зазначав для листування електронні адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 та courtmailbox@rada.gov.ua, а також контактний телефон НОМЕР_1 . Таким чином, направлення документів на невстановлену адресу без підтвердження їх отримання не може вважатися належним повідомленням відповідача.
У матеріалах справи також міститься заява, у якій відповідач просить про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, тобто Апарат ВРУ фактично заявив клопотання про розгляд справи за його участі.
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2026 року у справі № 340/5780/24 Суд зазначив, що клопотання про участь у судовому засіданні (особисто, через представника, в режимі відеоконференції тощо) є процесуальним способом реалізації права на доступ до правосуддя, що безпосередньо пов`язано з можливістю надавати пояснення, реагувати на доводи іншої сторони, заявляти клопотання тощо.
Викладене свідчить про те, що відповідач, подавши заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у встановлений законом строк, виявив намір реалізувати своє право на участь у розгляді справи. 
Поряд із цим сама по собі обізнаність відповідача про існування апеляційного провадження не спростовує факту неналежного повідомлення його про дату, час і місце судового засідання та не усуває допущеного судом процесуального порушення щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання (апеляційної скарги ОСОБА_1 )
Наведене у сукупності підтверджує, що суд апеляційної інстанції не вжив належних заходів для повідомлення відповідача про судове засідання 14.02.2024, чим порушив його право на справедливий судовий розгляд.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.
Суд апеляційної інстанції не виконав процесуальну вимогу щодо належного повідомлення учасника справи про дату, час та місце розгляду справи як передумови для апеляційного перегляду справи по суті.
Верховний Суд зауважує, що право учасників справи бути належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання та на участь у судових засіданнях (за виключенням випадків, що стосується окремих категорій справ), відповідає основним засадам адміністративного судочинства, таким як, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин справи.
Таким чином, у межах цієї справи суд апеляційної інстанції не забезпечив належного дотримання зазначених прав скаржника.
Як уже зазначалося вище, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 353 КАС України підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд є розгляд справи за відсутності учасника, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник обґрунтовує свою касаційну скаргу саме цією підставою.
З огляду на викладене та враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року та вимог КАС України, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування оскарженої постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до Третього апеляційного адміністративного суду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Апарату Верховної Ради України задовольнити.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2024 року скасувати, а справу № 160/16473/23 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов А.Г. Загороднюк   Л.О. Єресько