Справа № 635/8719/25
Провадження по справі № 2/635/3165/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області 
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючої судді Березовської І.В.,
за участі позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Бикової К.А.,
представника третьої особи – Павлікової Г.В.,
секретар судового засідання Гончарова К.Д.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 ,
третя особа – служба у справах дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області,
представник третьої особи – Павлікова Галина Василівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордеру на надання правничої допомоги діє представник – адвокат Бикова К.А., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, яким просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею, стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 19 червня 2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та знаходиться на її самостійному вихованні та утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач не цікавиться станом здоров`я сина, його успіхами у навчанні, фізичним та духовним розвитком, не проявляє батьківської уваги та не піклується про нього, не приймає участі у його вихованні, не приймає участі у матеріальному забезпеченні належних умов життя та розвитку сина, відповідач з сином не спілкується. Позивач з 2019 року та по теперішній час перебуває на службі в Збройних Силах України, військова частина НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, має стабільний дохід.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається з першого класу у Комунальному закладі «Безлюдівський юридичний ліцей імені І.Я. Підкопая Безлюдівської селищної ради», він здібний, активний, комунікабельний учень, на онлайн заняттях достатньо активний, поведінку не порушує, без поважних причин онлайн заняття не пропускає. Позивач зазначає, що вона приділяє належну увагу до навчання сина та його виховання, відвідує батьківські збори, тоді як відповідач 7 років не приймає участі у вихованні та навчанні сина.
Позивач з сином проживає у будинку, який належить її матері на праві власності. Умови проживання дитини добрі, будинок обладнаний усім необхідним, є меблі, побутова техніка, будинок газифікований, електрифікований, є холодна та гаряча вода, водовідведення, на подвір`ї є літня кухня і гараж. У деяких кімнатах триває косметичний ремонт. Хлопчик мешкає в одній кімнаті з мамою, у нього є окреме ліжко, місце для навчання, дитина забезпечена необхідними речами: комп`ютером, телефоном, канцелярськими приладдями, одягом та взуттям відповідного віку.
Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради від 11 вересня 2025 року № 1238, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою матері ОСОБА_1 (ВПО): АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що на момент звернення з вказаною позовною заявою, місце проживання та місце реєстрації відповідача їй невідоме.
Позивач вважає, що оскільки вона здійснює самостійне виховання та утримання дитини без участі батька, місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід визначити разом з нею та стягнути на її користь аліменти на утримання дитини, оскільки дитини знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків – 10 днів з дня вручення копії ухвали.
09 грудня 2025 року представник позивача усунула недоліки позову, визначені ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2025 року.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2025 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі, розгляд справи призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 березня 2026 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Бикова К.А. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, позивач пояснила, що місцезнаходження відповідача їй невідоме, участі у вихованні сина він не приймає, з дитиною не спілкується, вона самостійно виховує дитину, спору про місце проживання сина між сторонами немає.
В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області Павлікова Г.В. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши малолітнього ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, оцінивши докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 19 червня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану№2 Харківського обласного управління юстиції за актовим записом № 237.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 22 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції у Луганській області).
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 19 червня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції за актовим записом № 237 – розірвано.
ОСОБА_1 зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа за місцем фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Позивач по справі сержант ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , займає посаду старшого бойового медика роти протитанкових ракетних комплексів.
Згідно службової характеристики, виданої 15 жовтня 2025 року командиром роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_5 , сержант ОСОБА_1 за час проходження військової служби обов`язки за посадою опанувала в повному обсязі і виконує їх з високою відповідальністю і наполегливістю. Постійно наполегливо працює над підвищенням рівня професійної майстерності, глибоко вивчає питання теорії та практики військової справи. Володіє навичками згідно займаній посаді, підвищує майстерність особового складу та постійно розвиває їх, постійно підвищує навички організації робочих процесів в підрозділі, вміє мотивувати особовий склад, користується повагою серед співслужбовців. На критику реагує вірно. Військовою спеціальністю володіє повністю. Точно виконує отримані накази і розпорядження, здатна зрозуміти їх суть і задумку командира. Моральна стійка, врівноважена. Сума її доходів за 2025 рік складає 319033,80 гривень.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 , видане 23 лютого 2021 року військової частиною НОМЕР_4 Управлінням персоналу штабу.
Відповідач ОСОБА_3 є також учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_5 , видане 01 лютого 2016 року військової частиною НОМЕР_4 Управлінням персоналу штабу.
Відповідно до змісту характеристики, наданої директором ліцею Комунального закладу «Безлюдівський юридичний ліцей імені І.Я. Підкопая Безлюдівської селищної ради» Камєліною О. на учня 8-В класу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній навчається у даному закладі з першого класу. Під час навчання зарекомендував себе як здібний, активний, комунікабельний учень, має навчальні досягнення переважно достатнього рівня. Належить до тієї категорії учнів, які повною мірою використовують свій потенціал. Має хороший розумовий розвиток, добру зорову та слухову пам`ять, уважний, швидко запам`ятовує навчальний матеріал і легко його відтворює. Виявляє логічне мислення. На онлайн заняттях достатньо активний, поведінки не порушує. Учень надає перевагу точним наукам, має широкий кругозір, вміє працювати з комп`ютером, постійно прагне розширити обсяг своїх знань та пізнавати нове. ОСОБА_6 вміє висловлювати власну думку та відстоювати її, критично оцінювати свої вчинки, адекватно реагує на зауваження класного керівника та вчителів-предметників. Цілеспрямований, ініціативний та добросовісний учень. До виконання громадських доручень ставиться дбайливо та виконує їх сумлінно. Бере активну участь у культмасових заходах. Без поважних причин онлайн заняття не пропускає. Веселий, врівноважений та товариський. Правил поведінки завжди свідомо дотримується. Товаришів має багато, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Мати приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина, опікується дитиною у виховному та навчальному процесі, відвідує батьківські збори, батько протягом 7 років не приймав участі у навчанні та вихованні сина.
Службою у справах дітей Безлюдівської селищної ради був здійснений виїзд за місцем проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердженням тому є акт обстеження умов проживання від 13 серпня 2025 року.
Відповідно до акту обстеження від 13 серпня 2025 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання в будинку добрі, будинок обладнаний усім необхідним, є меблі, побутова техніка, будинок газифікований, електрифікований, є холодна та гаряча вода, водовідведення, на подвір`ї є літня кухня, гараж, у деяких кімнатах триває косметичний ремонт. Хлопчик мешкає в одній кімнаті з мамою, у нього є окреме ліжко, місце для навчання, дитина забезпечена необхідними речами: комп`ютером, телефоном, канцелярським приладдям, одягом та взуттям відповідного віку.
Рішенням Виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області №1238 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11 вересня 2025 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради від 11 вересня 2025 року та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем фактичного проживання матері, згідно довідки внутрішньо переміщеної особи від 29 жовтня 2014 року №6324000383 за адресою: АДРЕСА_1 .
Висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою проживання (ВПО) матері ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .
Зі змісту висновку встановлено, що місце проживання та реєстрації відповідача ОСОБА_3 позивачу невідоме. Відповідно до листа НПУ ГУНП в Х/о Харківського РУП №1 ВД №3 на даний час місцезнаходження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлюється.
Крім того, відповідно до інформації від 30 жовтня 2025 року про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отриманої в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, відповідач по справі ОСОБА_3 не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформації від 27 листопада 2025 року про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отриманої в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, інформація про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 відсутня.
Допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 пояснив, що він хоче проживати з матір`ю, батька бачив останній раз в 2021 році, відносини з ним не підтримує, де він проживає не знає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин другої – четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до частини другої статі 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
У статті 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків.
У випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (стаття 161 СК України).
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з разом з матір`ю.
Судом встановлено, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання сина з нею стало те, що син проживає разом з позивачем, яка сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, позивач змушена виховувати та забезпечувати сина самостійно, оскільки місцезнаходження відповідача їй невідоме, останній не цікавиться життям сина.
Однак, відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Аналогічні положення містить і ч. 3 ст. 160 СК України відповідно до якої, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Отже, суд зауважує, що на момент ухвалення рішення, дитина вже досягла чотирнадцяти років і вправі сама визначати своє місце проживання.
Крім того, судом встановлено, що між сторонами як батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини, що не заперечується позивачем,дитина проживає разом з позивачем, позивачу невідоме місце знаходження батька дитини, ані позивач, ані дитина не спілкуються з відповідачем, відповідач не виявляє бажання, щоб дитина проживала разом з ним та не вчиняє дій, спрямований на зміну місця проживання дитини або перешкоджання позивачу у здійсненні батьківських прав.
Відповідно до положень сімейного законодавства визначення місця проживання дитини судом здійснюється саме у разі наявності спору між батьками. За відсутнтакого спору підстави для судового втручання та застосування способу захисту у вигляді визначення місця проживання дитини відсутні.
Оскільки позивачем не доведено, що її права порушені, а відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа может звернутися, якщо її права порушені, невизнанні або оспорюються, жодних із цих дій відповідач не вчиняв, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.
З приводу вимог позивача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.
За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
З аналізу змісту вказаних правових норм вбачається, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відтак, спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. При цьому для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що, зокрема: платник аліментів одержує заробіток (дохід) повністю або частково в іноземній валюті; або має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі.
Як вбачається із позовної заяви, позивач з якою проживає дитина, визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме у твердій грошовій сумі.
За ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Як встановлено судом під час судового розгляду, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду.
Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що на його утриманні є інші неповнолітні діти та непрацездатні члени сім`ї. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати сина в матеріалах справи також відсутні.
Відповідач є особою працездатного віку, що здатна забезпечувати належний рівень утримання дитини, доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливості сплачувати аліменти в матеріалах справи відсутні.
Оскільки судом встановлено, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , а отже тягар по її утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання.
Водночас, на думку суду, визначений позивачем розмір аліментів, є завищеним та не підтверджений жодними доказами. 
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, позивачем не доведено, що відповідач як платник аліментів має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі 5000,00 гривень, виходячи із розміру його доходів.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2026 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2026 року становить 3512 гривень, положення ч. 2 ст.182 СК України, рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини.
Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліментів у розмірі 5000,00 гривень може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача. 
Відтак, враховуючи всі вищевикладені обставини, рівний обов`язок батьків щодо утримання сина, а також того, що батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою, превалюванням інтересів дитини над майновим становищем платника аліментів, виходячи із прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, потреб дитини даного віку, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3512 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, відповідачем не надано. 
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 16 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову з вимогами про стягнення аліментів. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 3512,00 гривень, що складає 70,00% від ціни позову, позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 678,27 (968,96 х 70,00% /100) гривень (станом на день подання позову 16 жовтня 2025 року).
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3512 (три тисячі п`ятсот дванадцять) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: служба у справах дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, про визначення місця проживання дитини.
Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 678 (шістсот сімдесят вісім) гривень 27 (двадцять сім) копійок в дохід держави.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 .
Третя особа - служба у справах дітей Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, код ЄДРПОУ 43933030, місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, сел. Безлюдівка, вул. Зміївська, буд. 48.

Суддя І.В. Березовська