ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 р.	Справа № 520/13327/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/13327/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Національної академії Національної гвардії України    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Національної академії Національної гвардії України (майдан Захисників України, 3, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61001, код ЄДРПОУ 08610502) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Національної академії Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.06.2016, з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 30.11.2018, з 01.01.2019 по 31.01.2019, з 01.01.2020 по 31.01.2020, з 01.01.2021 по 31.01.2021.
Зобов`язано Національну академію Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.06.2016, з 01.01.2017 по 31.12.2017, 01.01.2018 по 28.02.2018 включно з застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року; з 01.03.2018 по 30.11.2018, з 01.01.2019 по 31.01.2019, з 01.01.2020 по 31.01.2020, з 01.01.2021 по 31.01.2021 з застосуванням норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.
Згідно відомостей автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)" встановлено, що вказане рішення суду набрало законної сили 12.09.2024.
Представником позивача подано до Харківського окружного адміністративного суду заяву, в якій він просив: відповідно до вимог ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язати Національну академію Національної гвардії України подати у строк, встановлений судом, звіт про виконання рішення по справі № 520/13327/24, врахувавши той факт, що виплата позивачеві індексації грошового забезпечення на рівні 186,31 грн. не є виконанням рішення у розумінні ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 по адміністративній справі №520/13327/24 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач не погодився з вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 по справі № 520/13327/24 - скасовано.
Справу № 520/13327/24 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 по адміністративній справі №520/13327/24 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач не погодився з вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 по справі № 520/13327/24 скасовано. Справу № 520/13327/24 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви про встановлення судового контролю.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 по адміністративній справі №520/13327/24 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу до Другого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 по справі № 520/13327/24 - скасовано.
Справу № 520/13327/24 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви про встановлення судового контролю.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 по адміністративній справі №520/13327/24 за позовом ОСОБА_1 до Національної академії Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 р. та постановити процесуальне рішення, яким зобов`язати Національну академію Національної гвардії України подати до Харківського окружного адміністративного суду у строк, встановлений Другим апеляційним адміністративним судом, звіт про виконання рішення по справі № 520/13327/24 у спосіб надання доказів виплати позивачу нарахованих сум індексації у розмірі 66 837,93 грн., за вирахуванням раніше сплачених 186,31 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 382 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що під час винесення судового рішення по справі №520/13327/24 судом не вирішувалось питання щодо встановлення позивачу конкретних сум нарахування та виплати індексації за періоди з 01.01.2016 по 30.06.2016, з 01.01.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 30.11.2018, з 01.01.2019 по 31.01.2019, з 01.01.2020 по 31.01.2020, з 01.01.2021 по 31.01.2021, зокрема у грошовому еквіваленті, тобто суми індексації у конкретних розмірах не були предметом розгляду справи по суті.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви з наступних підстав.
Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
На підставі аналізу статей 3, 8, частин 1, 2 статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 за №4094-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень” (далі також - Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено у новій редакції та доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 381-1 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України, у заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).
Згідно з ч. 2, 3 ст. 382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Розгляд звіту про виконання судового рішення повинен бути здійснено судом з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Законом № 4094-ІХ, в порядку письмового провадження.
Судом встановлено, що позивач, обґрунтовуючи свою заяву, подану у порядку статті 382 КАС України, протиправністю дій відповідача при виконанні рішення суду від 12.08.2024 у справі № 520/13327/24, звертав увагу суду на те, що на виконання рішення суду відповідач правильно нарахував ОСОБА_1 суми індексації, однак не сплатив нарахованих сум, у той час як резолютивна частина спірного рішення містить зобов`язання і зі здійснення фактичної виплати суми коштів.
Так, зокрема, замість належної позивачу суми коштів у розмірі 66837,93 грн відповідачем постановлено до виплати - 680,25 грн, а фактично виплачено - 186,31 грн.
На підтвердження викладених у заяві обставин позивачем додано розрахунок нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.01.2021 згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/13327/24 та платіжну інструкцію № 205 від 30.01.2025 (а.с. 60, 61).
Колегія суддів дослідивши поданий позивачем розрахунок нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.01.2021 згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/13327/24 встановила наступне.
Так, відповідно до графи "розмір індексації" позивачу нараховано за січень 2016 року – квітень 2016 року (4 місяці) індексації на рівні 2359,14 грн щомісяця. В графі "сума виплаченої індексації" - суми не значяться.
В графі "розмір індексації" позивачу нараховано за травень 2016 року 2482,40 грн, однак в графі "сума виплаченої індексації" - суми не значяться.
За червень 2016 року в графі "розмір індексації" позивачу нараховано 2710,05 грн. В графі "сума виплаченої індексації" - 59,45 грн, за вирахуванням раніше сплачених сум у розмірі 59,45 грн, сума індексації, що підлягає виплаті становить 2650,60 грн.
За січень 2017 року – лютий 2017 року (2 місяці) в графі "розмір індексації" позивачу нараховано індексації на рівні 3177,60 грн щомісяця, однак в графі "сума виплаченої індексації" - суми не значяться. Отже, загальна сума до виплати - 6355,20 грн (3177,60 грн х 2).
В графі "розмір індексації" позивачу нараховано за березень 2017 року – квітень 2017 року (2 місяці) індексацію на рівні 3360 грн щомісяця, однак в графі "сума виплаченої індексації" - суми не значяться. Отже, загальна сума до виплати - 6720 грн (3360 грн х 2).
За травень 2017 року в графі "розмір індексації" позивачу нараховано індексацію на рівні 3536,40 грн, однак в графі "сума виплаченої індексації" - суми не значяться.
В графі "розмір індексації" позивачу нараховано за червень 2017 року - серпень 2017 року (3 місяці) індексацію на рівні 3730,06 грн щомісяця, однак в графі "сума виплаченої індексації" - суми не значяться. Отже, загальна сума до виплати - 11190,18 грн (3730,06 грн х 3).
За вересень 2017 року - листопад 2017 року (3 місяці) в графі "розмір індексації" позивачу нараховано індексацію на рівні 3896,78 грн щомісяця, однак в графі "сума виплаченої індексації" - суми не значяться. Отже, загальна сума до виплати - 11690,34 грн (3896,78 грн х 3).
В графі "розмір індексації" позивачу нараховано за грудень 2017 року - лютий 2018 року (3 місяці) відповідач нарахував індексації на рівні 4258,75 грн щомісяця, однак в графі "сума виплаченої індексації" - суми не значяться. Отже, загальна сума до виплати - 12776,25 грн (4258,75 х 3).
Разом із тим, відповідачем у графі "на руки" значиться 680,25 грн, а фактично сплатив 186,31 грн.
Колегія суддів зазначає, що доводи позивача про виконання відповідачем рішення суду першої інстанції від 12.08.2024 виконане лише в частині здійснення нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.06.2016, з 01.01.2017 по 31.12.2017, 01.01.2018 по 28.02.2018, водночас, фактична виплата заборгованості станом на день звернення позивача із заявою про встановлення судового контролю, не здійснена.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції наголошує, за змістом резолютивної частини рішення від 12.08.2024 на відповідача покладено обов`язок не лише здійснити нарахування індексації грошового забезпечення позивача, а й вчинити дії щодо проведення повної її виплати, що в свою чергу, свідчить про безпідставність доводів суду першої інстанції про зворотне.
Отже, судом першої інстанції не досліджувалось питання виконання (невиконання) рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 520/13327/24.
Також, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, виходив з того, що позивачем не вичерпано всіх передбачених законодавством засобів щодо належного та повного виконання судового рішення.
Колегія суддів вказує на помилковість таких висновків суду першої інстанції та зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 382 КАС України відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви. Крім того, обов`язковість судового рішення означає його безумовне і, перш - за все, добровільне виконання.
Висновки суду першої інстанції про те, що встановлення судового контролю можливе, якщо заходи з примусового виконання рішення в порядку Закону України "Про виконавче провадження" не призвели до належного виконання судового рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судовий контроль за виконанням рішення суду встановлюється без прив`язки до вчинення дій щодо примусового виконання рішення.
Аналіз норми статті 382 КАС України, у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 КАС України, дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися, за наявності для цього підстав, безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення.
Оскільки виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється як добровільно (самим боржником), так і у примусовому порядку (органами державної виконавчої служби), то судовий контроль за виконанням судового рішення безпосередньо не залежить від тієї обставини, чи існує станом на час вжиття заходів такого контролю відкрите виконавче провадження.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що під час розгляду заяви про встановлення судового контролю судом першої інстанції не було надано правової оцінки доводам заявника (по суті) в частині невиконання суб`єктом владних повноважень рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 520/13327/24, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.
Також, судом першої інстанції не враховано приписи абз. 2 ч. 1 ст. 382 КАС України, згідно з якими в адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви про встановлення судового контролю за виконання рішення суду, висновки суду першої інстанції є передчасними.
Інші доводи і заперечення сторін по справі, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, при прийнятті ухвали про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, дійшов передчасних висновків та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Отже, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі № 520/13327/24 скасувати.
Справу № 520/13327/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви про встановлення судового контролю. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено 27.04.2026 року