ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1371/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Дмитрука В.В., 
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування розпорядження та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) області про:
- визнання протиправним та скасування розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 21.01.2026 №032350034773 в частині не зарахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді, що становить 3 роки, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 2 роки 5 місяців, а також стаж безпосередньої роботи на посаді судді тривалістю 20 років 3 місяці 17 днів, а загалом - 25 років 8 місяців 17 днів;
- зобов`язання зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді, що становить 3 роки, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 2 роки 5 місяців, а також стаж безпосередньої роботи на посаді судді тривалістю 20 років 3 місяці 17 днів, а загалом- 25 років 8 місяців 17 днів, та провести з 09.01.2026 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з його розміру у 60 відсотків суддівської винагороди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , Указом Президента України від 21.09.1005 №1305/2005 призначена строком на п`ять років на посаду судді Шацького районного суду Волинської області. 
Постановою Верховної Ради України від 09.09.2010 №2512-VІ обрана на посаду судді Шацького районного суду Волинської області безстроково.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.01.2026 №2/0/15-26, позивача звільнено з посади судді Шацького районного суду Волинської області Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
13.01.2026 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення мені довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням (розпорядженням) відповідача від 21.01.2026 №032350034773 ОСОБА_1 призначено з 09.01.2026 довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому відповідач при здійсненні призначення врахував лише мій стаж роботи судді тривалістю 20 років 5 днів, але не врахував стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців.
Крім цього, відповідач невірно розрахував стаж позивача безпосередньої роботи на посаді судді, а саме помилково зазначив, що він є тривалістю 20 років 5 днів, хоча насправді він має тривалість 20 років 3 місяці 17 днів.
Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, тому звернулась з даною позовною заявою до суду.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Димарчук Т.М. від 09.02.2026 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін
26.02.2026 на адресу суду від представник відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якій заперечив вимоги позивача та просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.
Додатково зазначив, що з урахуванням Порядку №22-1 органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2026 №1402-VII (далі - Закон №1402-VII), визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільські області.
Отже, предметом даного спору є рішення іншого відповідача, а саме Головного
управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Відповідно до чинних норм процесуального законодавства вбачається, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального право відношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормам матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати з пред`явленим позовом.
Разом із відзив на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про залучення співвідповідачів, у якому просила залучити до справи у якості належного відповідача, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. 
У зв`язку з відрахуванням з 23.03.2026 судді Димарчук Т.М. зі штату Волинського окружного адміністративного суду на підставі наказу голови суду від 25.02.2026 №02-07/4/26 та на виконання розпорядження керівника апарату суду від 16.03.2026 №01-87/228/26 проведено повторний автоматизований розподіл справи №140/1371/26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №140/1371/26 було визначено суддю Дмитрука В.В.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 прийнято до провадження адміністративну справу №140/1371/26, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та призначено з 09.01.2026 довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.01.2026 №2/0/15-26, позивача звільнено з посади судді Шацького районного суду Волинської області Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
З матеріалів справи вбачається, що при цьому відповідач при здійсненні позивачу призначення пенсії врахував лише стаж роботи судді тривалістю 20 років 5 днів, але не врахував стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 2 роки 5 місяців.
Крім цього, відповідач невірно розрахував позивачу стаж безпосередньої роботи на посаді судді, а саме помилково зазначив, що він є тривалістю 20 років 5 днів, хоча позивач зазначає, що він має тривалість 20 років 3 місяці 17 днів.
Позивач вважає, що пенсійним органом при визначенні відсотку від суддівської винагороди при призначенні щомісячного довічного грошового утримання протиправно не зараховано до стажу як судді стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді та половини строку навчання у вищому навчальному закладі, а тому звернулася з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно із частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (Закон №1402-VIII).
Пунктом 2 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).
Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшуєтеся на два відсотки грошового утримання судді.
Пунктом 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII зі змінами.
Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Суд зазначає, що на день обрання ОСОБА_1 суддею Шацького районного суду Волинської області законодавство не встановлювало права судді на відставку та, відповідно, не регламентувало питання обчислення стажу, який дає право на відставку. Під час роботи ОСОБА_1 на посаді судді набрав чинності Закон України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі – Закон №2862-XII), діяв Указ Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів». 
З документів, доданих до заяви про відставку, встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді на дату ухвалення Вищою радою правосуддя цього рішення становить 20 років 3 місяці 17 днів. 
Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 №4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів»», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. 
Згідно з абзацом другим статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. 
Відповідно до копій диплома, трудової книжки ОСОБА_1 навчалася у Волинському державному університеті ім. Л. Українки за денною формою з 01.09.1994 по 30.06.1999, здобула повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста. 
Отже, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою у Волинському державному університеті ім. Л. Українки – 2 роки 5 місяців.
Частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції від 05.08.2018) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Таким чином, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України від 12.07.2018 №2509-VIII «Про вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи ( професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. 
Такий правовий висновок викладено в рішенні Верховного Cуду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18.
Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції від 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №9901/15/21.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону СРСР від 04.08.1989 №328-I «Про статус суддів в СРСР», яка була чинною на день обрання ОСОБА_1 суддею Шацького районного суду Волинської області, народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.
Згідно із записами у трудовій книжці після здобуття вищої юридичної освіти до обрання на посаду судді стаж роботи ОСОБА_1 за юридичною спеціальністю становив 3 роки. 
Однак, судом встановлено, що позивач не зверталась у встановленому порядку до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про зарахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді, що становить 3 роки, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 2 роки 5 місяців, а також стаж безпосередньої роботи на посаді судді тривалістю 20 років 3 місяці 17 днів, а загалом- 25 років 8 місяців 17 днів, та проведення з 09.01.2026 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з його розміру у 60 відсотків суддівської винагороди.
Згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто, право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її певні права чи законні інтереси у сфері публічно-правових відносин потребують захисту.
Проте, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення прав чи інтересів заявника, а ознакою такого порушення зміна стану його суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Отже, поведінка суб`єкта владних повноважень, яка не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення її можливості їх реалізувати та не покладає на неї певні обов`язки, не може вважатись такою, що порушує права, свободи чи інтереси цієї особи.
Суд звертає увагу, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Відтак, навіть якщо поведінка суб`єкта владних повноважень не відповідає діючим нормативно-правовим актами, однак це жодним чином не впливає на права, свободи чи інтереси особи, констатація судом факту незаконності такої поведінки не виконуватиме завдання адміністративного судочинства, що виключає існування підстав для задоволення відповідного позову.
Предметом позову є матеріальний зміст позовних вимог, який проявляється в заінтересованості отримати певне матеріальне благо чи іншим чином захистити порушені права, свободи чи інтереси.
Таким чином, судом не встановлено порушення прав та інтересів позивача, оскільки відповідачем не відмовлено у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді, що становить 3 роки, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 2 роки 5 місяців, а також стаж безпосередньої роботи на посаді судді тривалістю 20 років 3 місяці 17 днів, а загалом- 25 років 8 місяців 17 днів. Позивачем не доведено, що поведінка ГУ ПФУ у Волинській області в установлених правовідносинах порушує його права на перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення.
Щодо клопотання представника відповідача про залучення до справи у якості належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, суд зазначає, що оскільки даний адміністративний позов поданий позивачем передчасно, у задоволенні даного клопотання слід відмовити.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про безпідставність та передчасність заявлених позовних вимог до відповідача, позивач всупереч вимогам статті 77 КАС України не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність бездіяльності підтверджено належними та допустимими доказами. Відтак позов задоволенню не підлягає.
Зважаючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 263, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, код ЄДРПОУ 13358826).

Суддя В.В. Дмитрук