ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 363/1481/25

провадження № 61-14988св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - заступник керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, 
відповідачі: Вишгородська районна державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Волошин Ігор Володимирович, на постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст вимог позовної заяви

У березні 2025 року заступник керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернувся до суду із позовом до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство (далі - ДСГП) «Ліси України», про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, в якому просив:
- усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, площею 3,424 га, шляхом визнання недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 18 лютого 2010 року № 736 у частині передання безоплатно у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства;
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення, шляхом скасування рішень державного реєстратора: індексний номер 12717658 від 28 квітня 2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221888600:21:132:0901, площею 2 га, із припиненням речових прав щодо неї; індексний номер 7510895 від 01 листопада 2013 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221888600:21:132:0920, площею 2 га, із припиненням речових прав щодо неї;
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсними державних актів: серії ЯИ № 495078 від 24 березня 2010 року на земельну ділянку, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером: 3221888600:21:132:0919; серії ЯИ № 495078 від 23 березня 2010 року на земельну ділянку, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером: 3221888600:21:132:0916; серії ЯИ № 495077 від 25 березня 2010 року на земельну ділянку, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером: 3221888600:21:132:0915;
- усунути перешкоди власнику - державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення, шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами: 3221888600:21:132:0916, 3221888600:21:132:0920, 3221888600:21:132:0901, 3221888600:21:132:0915, 3221888600:21:132:0919.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2025 року у складі судді Баличевої М. Б. позовну заяву заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками залишено без розгляду.

Судове рішення мотивовано тим, що зі змісту позовної заяви спір у цій справі є майновим і прямо пов`язаний з вилученням з власності та володіння приватних осіб нерухомого майна, яке набуто ними у власність на підставі договорів купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину, що згодом було визнано та підтверджено державою шляхом проведення державних реєстрацій. Тобто метою звернення до суду із цим позовом є захист прав держави саме шляхом вилучення майна у добросовісних набувачів. 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача (далі - Закон № 4292-ІХ), Прикінцевими та перехідними положеннями якого передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі, а тому прокурор був зобов`язаний надати документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого повинна бути здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, але прокурор у визначений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, тому провадження відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2025 року скасовано, цивільну справу за позовом заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками направлено до Вишгородського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що Законом № 4292-ІХ не передбачено зворотну дію у часі положень частини четвертої статті 177 ЦПК України та послався на положення процесуального закону, які не підлягають застосуванню у цій справі. Суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позовної заяви без руху на підставі положень частини четвертої статті 177 ЦПК України, редакція якої набула законної сили після відкриття провадження у цій справі, а відтак і не мав правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2025 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Волошин І. В., посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 07 липня 2025 року.

Крім того, заявник просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, посилаючись на існування виключної правової проблеми, а також наявність протилежного застосування подібних норм права судом апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що чинним законодавством чітко визначено, що суд постановляє рішення про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. 
Суд першої інстанції правомірно вимагав усунути недоліки позовної заяви шляхом внесення депозиту, а також повернув заяву у зв`язку з невиконанням приписів законодавства. 
Вказує на помилковість висновку суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для повернення (залишення без розгляду) позовної заяви у зв`язку із застосуванням презумпції добросовісності.
Зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини четвертої статті 177 ЦПК та частини п`ятої статті 390 ЦК України.

Відзиви на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Ураховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 41-43 постанови від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20), у пунктах 20-22 постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (провадження № 14-31цс22), колегія суддів залишає без розгляду додаткові пояснення   ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Волошин І. В., у справі, оскільки вони по суті є штучним поданням доповнень до касаційної скарги поза межами визначеного процесуального строку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 рудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу із суду першої інстанції.

04 лютого 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2026 року справу призначено до розгляду.

2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Волошин І. В., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Частинами третьою, четвертою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким статтю 390 ЦК України доповнено частиною 5, відповідно якої суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Також зазначеним Законом було доповнено абзацом 2 частину четверту статті 177 ЦПК України, який передбачає додання до позовної заяви документів, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, у разі подання, зокрема, прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади.

Зазначена редакція частини четвертої статті 177 ЦПК України набула чинності 09 квітня 2025 року, тобто після подання позовної заяви у цій справі та відкриття провадження у справі.

Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та направляючи справу для продовження розгляду, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що районний суд не звернув уваги на ту обставину, що Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» не передбачено зворотну дію у часі положень частини четвертої статті 177 ЦПК України та послався на положення процесуального закону, які не підлягали застосуванню у цій справі. Суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позовної заяви прокурора без руху на підставі положень частини четвертої статті 177 ЦПК України, редакція якої набула чинність після відкриття провадження у цій справі, а, відтак, і не мав правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України.

Верховний Суд погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції та відхиляє доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що чинний закон передбачає внесення депозиту на рахунок суду при зверненні до суду з відповідним позовом, оскільки позовна заява прокурором була подана у березні 2025 року, у той час, як відповідні правові норми, на які посилається заявник, набрали чинності 09 квітня 2025 року, разом із Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права, були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Верховний Суд не вбачає підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а відповідне клопотання заявника належно не обґрунтоване, оскільки різне тлумачення норм права саме судом апеляційної інстанції не є підставою вважати наявною виключну правову проблему.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Волошин Ігор Володимирович, про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Волошин Ігор Володимирович, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	Д. Д. Луспеник  І. Ю. Гулейков  Г. В. Коломієць  Р. А. Лідовець  Ю. В. Черняк