РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/1723/26
провадження у справі №2/0285/1596/26
07 травня 2026 року       м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
у складі судді Помогаєва А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, УСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №М01.169.77768 від 28.11.2016 у розмірі 73339,95 грн.
В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 28.11.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №М01.169.77768 згідно якого ОСОБА_1 були надані кошти у тимчасове платне користування в сумі 29999 грн.
Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 73339,95 грн, яка складається з наступного: 28942,46 грн – прострочена заборгованість за сумою кредиту; 44397,49 грн - прострочена заборгованість по відсотках.
За договором факторингу №12/84 від 26.11.2020 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» останнє набуло прав вимоги до позичальників за кредитними договорами, серед яких відповідач.
Посилаючись на норми ЦК України та умови укладених договорів, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 73339,95 грн.
Відповідач відзив не подала.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Спір розглядається судом за правилами, встановленими для розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Дослідивши подані позивачем докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК Українивизначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наданими доказами підтверджується, що 28.11.2016 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №М01.169.77768 згідно якого ОСОБА_1 були надані кошти в сумі - 29999 грн.
Договором визначено строк кредитування у 36 місяців та процентну ставку в розмірі 24,99% річних.
Отримання коштів Відповідачем підтверджується банківською випискою за рахунком. Таким чином, первинний кредитор ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконав повністю, надавши кредитні кошти ОСОБА_1 .
За договором факторингу №12/84 від 26.11.2020 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» останнє набуло прав вимоги до позичальників за кредитними договорами, серед яких відповідач.
Дослідивши правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, суд визнає необґрунтованим заявлений до стягнення розмір заборгованості в сумі 73339,95 грн.
Застосовуючи визначену договором процентну ставку 24,99% річних до суми кредиту 29999 грн на строк кредитування 36 місяців, суд дійшов висновку, що сума процентів, яка підлягає сплаті відповідачем за договором складала 22 490,25 грн.
Загальна сума тіла кредиту та процентів — 52489,25 грн.
Згідно доданої до позовної заяви виписки за банківським рахунком за період з 04.01.2017 по 01.07.2017 ОСОБА_1 частково погасила заборгованість за кредитом в сумі 11883 грн.
Шляхом зменшення суми заборгованості за тілом кредиту та процентами на суму сплачених коштів (52 489,25 — 11 883 = 40 606,25 грн) суд визначає розмір заборгованості Відповідача, що підлягає стягненню на користь Позивача.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення решти нарахованої заборгованості суд відмовляє.
Нарахування процентів за межами строку кредитування є безпідставним, оскільки суперечить ст. 1050 ЦК України.
Суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.
Згідно платіжної інструкції від 17.03.2026 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн.
До позовної заяви додано копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 між позивачем та Адвокатським об`єднанням "Апологет" з актом наданих послуг №374 від 09.03.2026 на суму 8000 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором.
На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката.
Враховуючи фактично надані послуги та частку задоволених позовних вимог, суд визнає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог - в сумі 1474,10 грн.
Таким чином, загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3474,10 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12,13, 81, 258, 259, 265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за Кредитним договором №№М01.169.77768 від 28.11.2016 у розмірі 40 606гривень 25 копійок.
Відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення решти нарахованої заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) відшкодування судових витрат у розмірі 3474 гривні 10 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана. У випадку оскарження - рішення набирає законної сили за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії рішення.

Суддя       А.В. Помогаєв