УХВАЛА
27 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 752/5732/25
провадження № 61-3181ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року у справі за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради 
до ОСОБА_1 , треті особи: Національний природний парк «Голосіївський», державний реєстратор Державного підприємства «Сетам» Борискевич Максим Ігорович, про усунення перешкод у користуванні 
та розпорядженні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Національного природного парку «Голосіївський», третя особа - Державний реєстратор державного підприємства «Сетам» Борискевич Максим Ігорович, про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішення, скасування державної реєстрації земельної ділянки 
та припинення прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року заступник керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_1 , треті особи: Національний природний парк «Голосіївський», державний реєстратор Державного підприємства «Сетам» Борискевич М. І., у якому просив:
- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:304:0007, шляхом скасування рішення державного реєстратора Державного підприємства «Сетам» Борискевича М. І. 
про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 30134061 
від 21 червня 2016 року та здійснену на його підставі в державному реєстру речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 
на нерухоме майно (реєстраційний номер) об`єкта 952704380000, номер запису 
про право власності 15054797), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на нього;
- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:304:0007, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва - садовий-дачний будинок, загальною площею 38,5 кв. м, розташований на АДРЕСА_1 (за координатами у форматі десяткових градусів: НОМЕР_2).
01 серпня 2025 року ОСОБА_1 подано до суду зустрічну позовну заяву 
до Київської міської ради, Національного природного парку «Голосіївський», третя особа - державний реєстратор державного підприємства «Сетам» Борискевич М. І., у якому просила:
- визнати незаконними та скасувати пункти 2, 3 рішення Київської міської ради 
«Про надання земельних ділянок Національному природному парку «Голосіївський» для експлуатації та обслуговування Національному природному парку «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва» від 26 січня 2012 року № 69/7406 у частині надання земельної ділянки № НОМЕР_1 , загальною площею 723,69 га, зареєстрованої 30 грудня 2016 року у Державному земельному кадастрі, 
кадастровий номер 8000000000:79:304:0007;
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:304:0007, площею 723,6941 га, що зареєстрована Державному земельному кадастрі 30 грудня 2016 року на підставі Технічної документації 
із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої 25 грудня 2016 року Київською обласною філією Центру Державного земельного кадастру;
- припинити всі речові права, їх обтяження, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:304:0007.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 
2026 року, відмовлено у прийнятті та об'єднанні в одне провадження з первісним позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави 
в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Національний природний парк «Голосіївський», державний реєстратор Державного підприємства «Сетам» Борискевич М. І., про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою зустрічний позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, Національного природного парку «Голосіївський», третя особа - державний реєстратор Державного підприємства «Сетам» Борискевич М. І., про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішення, скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що первісний та зустрічний позови містять різний зміст вимог, обставини, які підлягають доказуванню, а задоволення первісного позову не може повністю або частково виключити задоволення зустрічного позову, їх спільний розгляд може затягнути 
та ускладнити вирішення цієї справи. 
09 березня 2026 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 05 лютого 2026 року у цій справі, в якій просить судові рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття 
до розгляду зустрічного позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що предмет зустрічного позову пов`язаний 
з предметом первісного позову, а задоволення первісного позову виключає задоволення зустрічного позову. Вважає, що подання зустрічного позову не лише 
до позивача за первісним позовом, а й до третьої особи, не суперечить вимогам статті 193 ЦПК України. Вказує про необхідність відступлення від висновку щодо застосування частини другої статті 193 ЦПК України, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14, оскільки цей висновок не враховує випадку звернення відповідача із зустрічним позовом, що містить похідні вимоги, які у свою чергу, вимагають зміни статусу третьої особи за первісним позовом на відповідача (співвідповідача).
Касаційна скарга подана до Верховного Суду з пропуском строку на касаційне оскарження, проте у клопотанні викладеному у змісті касаційної скарги, заявниця просить цей строк поновити, посилаючись на те, що останній пропущено з поважних причин, оскільки з повним текстом постанови Київського апеляційного суду 
від 05 лютого 2026 року вона ознайомилася 15 лютого 2026 року, після його опублікування на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР). Крім того, копію оскаржуваної постанови нею отримано наручно 
07 квітня 2026 року, що підтверджується доданими до касаційної скарги доказами.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення 
або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк 
на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Ураховуючи наведені заявницею обставини, а також те, що за інформацією, 
яка міститься на офіційному сайті ЄДРСР, повний текст постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року було зареєстровано та забезпечено надання загального доступу 11 лютого 2026 року, Верховний Суд вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, а тому його слід поновити.
Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2026 року касаційну скаргу залишено 
без руху та запропоновано заявниці усунути її недоліки.
На виконання вимог ухвали від ОСОБА_1 надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, з яких вбачається, що вони усунуті.
Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, 
якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, 
зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).
Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, 
а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.
Суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним. Взаємний зв`язок, 
як умова для прийняття зустрічного позову, має місце у випадку, якщо вимоги відповідача і позивача виникають з одних правовідносин і коли на обґрунтування тієї й іншої вимоги наводяться спільні факти. Взаємний зв`язок первісного 
і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає 
з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог 
між позивачем і відповідачем.
При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова 
вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти 
судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного 
зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Враховуючи викладене, для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду 
з первісним позовом необхідною є перевірка та встановлення тотожності усіх необхідних трьох ознак, а саме: суб`єктного складу, предмета спору, а також підстав, з яких відповідний позов заявлено.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 522/9011/19 (провадження № 61-6642св21) зазначено, що «згідно з частиною другою 
статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду 
з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний 
їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин 
або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Отже, прийняття зустрічного позову можливе 
за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, 
і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов 
у одному провадженні з первісним. При цьому вищевказаною нормою процесуального закону визначено дві альтернативні ознаки зустрічного 
позову: або взаємопов`язаність первісного та зустрічного позовів, що зумовлює 
їх спільний розгляд, зокрема, коли обидва позови виникають з одних правовідносин; або їх взаємовиключність, коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічний позов, який прийнятий судом для спільного провадження з первісним позовом, повинен знайти вирішення у виді загального рішення, яке має містити відповідь 
на обидві заявлені вимоги (як позивача, так і відповідача)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі 
№ 916/3245/17 (провадження № 12-13гс19) зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність з первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність 
у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі 
№ 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19) вказано, що зустрічний позов 
є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у березні 2025 року заступник керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся у суд із позовом, у якому просив:
- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:304:0007, шляхом скасування рішення державного реєстратора Державного підприємства «Сетам» Борискевича М. І. 
про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 30134061 
від 21 червня 2016 року та здійснену на його підставі в державному реєстру речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 
на нерухоме майно (реєстраційний номер) об`єкта 952704380000, номер запису 
про право власності 15054797), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на нього;
- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:304:0007, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва - садовий-дачний будинок, загальною площею 38,5 кв. м, розташований на АДРЕСА_1 (за координатами у форматі десяткових градусів: НОМЕР_2).
Ухвалою Голосіївського районного суду мста Києва від 15 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
01 серпня 2025 року від ОСОБА_1 до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява до Київської міської ради, Національного природного парку «Голосіївський», третя особа - державний реєстратор державного підприємства «Сетам» Борискевич М. І., у якому просила:
- визнати незаконними та скасувати пункти 2, 3 рішення Київської міської ради 
«Про надання земельних ділянок Національному природному парку «Голосіївський» для експлуатації та обслуговування Національному природному парку «Голосіївський» у Голосіївському районі м. Києва» від 26 січня 2012 року № 69/7406 у частині надання земельної ділянки № НОМЕР_1 , загальною площею 723,69 га, зареєстрованої 30 грудня 2016 року у Державному земельному кадастрі, 
кадастровий номер 8000000000:79:304:0007;
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:304:0007, площею 723,6941 га, що зареєстрована Державному земельному кадастрі 30 грудня 2016 року на підставі Технічної документації 
із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої 25 грудня 2016 року Київською обласною філією Центру Державного земельного кадастру;
- припинити всі речові права, їх обтяження, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:79:304:0007.
Отже, звертаючись до суду з первісним позовом, заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 з вимогами про усунення перешкод у користуванні 
та розпорядженні земельною ділянкою, позивачем заявлено спір про усунення перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:79:304:0007, шляхом припинення володіння нерухомим майном. 
Як на підставу своїх вимог посилався на порушення відповідачем прав Київської міської ради, як власника земельної ділянки, тобто вимоги первісного позову виникли з питання усунення перешкод у реалізації права власності шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва.
У зустрічній позовній заяві відповідачем заявлені вимоги про визнання незаконними та скасування окремих пунктів рішення, скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки.
В обґрунтування зустрічного позову вказано, що проектом відведення земельних ділянок НПП «Голосіївський», затвердженого рішенням Київської міської ради 
від 26 січня 2012 року № 69/7406, змінено межі парку, встановлені Указом № 794, зокрема в межі земельної ділянки № 1 додатково включено земельну ділянку площею 13,79 га та незаконно надано парку в постійне користування земельну ділянку № 1 у зазначеній частині, а отже, рішення Київської міської ради від 26 січня 
2012 року № 69/7406 в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.
Відмовляючи у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що первісний та зустрічний позови виникли з різних правовідносин та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій 
стосовно того, що спільний розгляд первісного позову та зустрічного позову 
є недоцільним, оскільки задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. 
Суд першої інстанції вірно вказав, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, що позивачем у первісному позові є держава в особі Київської міської ради, в інтересах якої заявлено вимоги про усунення їй як власнику перешкод 
у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою. При цьому, в зустрічному позові визначено два відповідачі: Київську міську раду та Національний природний парк «Голосіївський». Однак, відповідач має право подати зустрічний позов саме 
до позивача за первісним позовом для їх спільного розгляду. Проте відповідачем цю вимогу не дотримано та визначено інше коло відповідачів, з яких Національний природний парк «Голосіївський» у первісному позові є третьої особою, 
яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Верховний Суд зазначає, що повертаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , суд не порушив право заявниці на звернення до суду, оскільки відмова у прийнятті зустрічного позову не перешкоджає зверненню з позовними вимогами до суду 
на загальних підставах шляхом пред`явлення окремого позову.
Аналогічні висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 28 травня 2024 року 
у справі № 308/17019/21 (провадження № 61-6904ск24) та від 06 червня 2024 року 
у справі № 185/9703/23 (провадження № 61-8063ск24), від 21 жовтня 2024 року 
у справі № 305/1670/24 (провадження № 61-13537ск24), від 05 червня 2025 року 
у справі № 369/12078/20 (провадження № 61-6796ск25).
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що первісний 
та зустрічний позови не є взаємопов`язаними, виникли з різних правовідносин і їхній сумісний розгляд є недоцільним та затягне розгляд справи, а суб`єктний склад 
не є тотожним. 
Верховний Суд погоджується із такими висновками.
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.
Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права та до незгоди з судовими рішеннями, висновків суду не спростовують, на їх законність та обґрунтованість 
не впливають, та не можуть бути підставою для їх скасування.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, 
що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо 
їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень 
та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 лютого 2026 року 
у справі за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Національний природний парк «Голосіївський», державний реєстратор Державного підприємства «Сетам» Борискевич Максим Ігорович, про усунення перешкод 
у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Національного природного парку «Голосіївський», третя особа - Державний реєстратор державного підприємства «Сетам» Борискевич Максим Ігорович, про визнання незаконними 
та скасування окремих пунктів рішення, скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара