ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/2191/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д., 

за участю секретаря судового засідання Дуб С.І.,

представників учасників справи:
від позивача-1: Шилець А.Р.,
від позивача-2: Щербак Є.М.,
від відповідача: не з`явився,
від третьої особи-1: Шилець А.Р., 
від третьої особи-2: не з`явився,
від третьої особи-3: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Скай-Девелопмент"

на рішення господарського суду Львівської області (Запотічняк О.Д., Манюк П.Т., Никон О.З.)
від 29.10.2024

та постанову Західного апеляційного господарського суду (Галушко Н.А., Желік М.Б., Орищин Г.В.)
від 24.09.2025 (повний текст складено 29.09.2025)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"
та Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай-Девелопмент"

до акціонерного товариства "Галичфарм",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;
2) Національний банк України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - арбітражний керуючий Ткачук Олександр Вікторович,

про стягнення заборгованості за кредитними договорами в сумі 1153112678,05 грн,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог
1. Публічне акціонерне товариство "Банк Фінанси та Кредит" (далі - Позивач-1, Банк) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства "Галичфарм" (далі - Відповідач, АТ "Галичфарм") про стягнення заборгованості в сумі 1 153 112 678,05 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за договорами про відновлювальну кредитну лінію №1195-01-07 від 19.09.2007 (далі - Договір №1195-01-07), №1252-08 від 13.06.2008 (далі - Договір №1252-08), №1318-10 від 21.05.2010 (далі - Договір №1318-10), №1319-10 від 26.05.2010 (далі - Договір №1319-10), №1320-10 від 29.06.2010 (далі - Договір №1320-10), №1321-10 від 29.06.2010 (далі - Договір №1321-10) та №1440-12 від 15.11.2012 (далі - Договір №1440-12) щодо своєчасної сплати коштів, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 1 153 112 678,05 грн.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.10.2024, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі №914/2191/18, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з АТ "Галичфарм" на користь Банку в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заборгованість за кредитними договорами у сумі 689595066,99 грн, а саме: 529 538 496, 03 грн кредитної заборгованості, 40 812 755,72 грн заборгованості зі сплати комісійної винагороди та 119 243 815,24 грн заборгованості зі сплати процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів, а також 455 981,50 грн судового збору. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 17 787 599,09 грн закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Рішення судів у частині стягнення кредитної заборгованості мотивоване тим, що станом на момент закінчення строків кредитування за Кредитними договорами залишилися неповернутими кошти: за Договором №1252-08 у розмірі 108 450 000,00 грн; за Договором №1318-10 у розмірі 61 272 576,91 грн; за Договором №1319-10 у розмірі 77 600 000,00 грн; за Договором №1320-10 у розмірі 76 600 000,00 грн; за Договором №1321-10 у розмірі 62 284 870,00 грн; за Договором №1440-12 у розмірі 77 668 918,09 грн. Вказані суми заборгованості Відповідачем визнаються, а тому позовні вимоги Банку про стягнення основної заборгованості за наведеними кредитними договорами підлягають задоволенню повністю.
5. Разом з тим, суди дійшли висновку, що оскільки після закінчення строку кредитування Відповідач сплатив Банку за Договором №1195-01-07 кошти в розмірі 32 314 513,20 грн, з яких 3 153 152,97 грн підлягали зарахуванню в рахунок сплати тіла кредиту (відповідно до п.8.1. Кредитних договорів), Банк безпідставно заявив до стягнення кредитну заборгованість за Договором №1195-01-07 в сумі 68 815 284,00 грн, оскільки розмір такої становить 65 662 131,03 грн.
6. Як підсумок, із заявленої за всіма Кредитними договорами основної заборгованості у сумі 532 691 649,00 грн суди вирішили, що стягненню з Відповідача підлягає заборгованість у сумі 529 538 496,03 грн.
7. Розглядаючи позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами, нарахованих у межах строків кредитування, та комісійної винагороди, суди зазначили, що станом на момент закінчення строків кредитування за усіма Кредитними договорами у Відповідача існувала перед Банком заборгованість за простроченими та строковими процентами, нарахованими згідно зі статтею 1048 ЦК України, на загальну суму 45 576 458,85 грн та за комісійною винагородою в сумі 152 516 500 грн, яка заявлена Банком до стягнення.
8. З моменту закінчення строків кредитування і станом на дату ухвалення рішення у справі Відповідач сплатив Позивачу кошти за всіма Кредитними договорами на загальну суму 165 392 302,04 грн (147 604702,95 грн - до моменту подання позовної заяви і 17 787 599,09 грн - після відкриття провадження в даній справі).
9. З указаної суми 5 000 000,00 грн були зараховані Банком в рахунок сплати кредитної заборгованості за Договором №1321-10 і правомірність такого зарахування Відповідачем не заперечується. Водночас, між сторонами існує спір щодо сплачених позичальником коштів у сумі 160 392 302,04 грн, зарахованих Банком в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами, які було нараховано після закінчення строків дії Кредитних договорів, виходячи з обумовленого договорами підвищеного розміру процентної ставки.
10. Зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пункті 41 постанови від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, та п. 8.1 Кредитних договорів, суди дійшли висновку, що сплачені Відповідачем кошти після закінчення строків кредитування в сумі 160 392 302,04 грн підлягали зарахуванню в першу чергу в рахунок погашення комісійної винагороди та заборгованості з прострочених та строкових процентів за користування кредитними коштами (нарахованих на підставі статті 1048 ЦК України), а Позивач безпідставно зарахував такі в рахунок процентів за підвищеними процентними ставками, так як заборгованість з вказаних процентів мала погашатися у третю чергу.
11. Відтак, суди вирішили, що позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості зі сплати строкових та прострочених процентів за користування кредитними коштами, нарахованими в межах строків кредитування, у сумі 45 576 458,85 грн є безпідставними та не підлягають задоволенню, а позовні вимоги про стягнення комісійної винагороди підлягають частковому задоволенню на суму 40 812 755,72 грн.
12. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості зі сплати процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, суди встановили, що за період після закінчення строків кредитування і по 31 жовтня 2018 року Банк нарахував проценти: за Договором №1195-01-07 у розмірі 46 035 161,61 грн (46% річних); за Договором №1252-08 у розмірі 98 901 492,81 грн (46% річних); за Договором №1318-10 у розмірі 37 84 550,27 грн (43% річних); за Договором №1319-10 у розмірі 21 725 993,24 грн (19,5% річних); за Договором №1320-10 у розмірі 17 370 363,68 грн (17% річних); за Договором №1321-10 у розмірі 47 933 021,18 грн (46% річних); за Договором №1440-12 у розмірі 25 124 532,70 грн (становить 17% річних).
13. Водночас, застосувавши принцип contra proferentem (слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав), суд першої інстанції дійшов висновку, що за змістом пп. б) п. 3.1 Договору №1318-10 охоронна умова про збільшений розмір процентів стосується лише періоду з моменту порушення строків повернення кредиту і до кінцевого строку погашення кредиту, а після закінчення строків кредитування не передбачає підвищеного розміру цих процентів, а тому у спірний період (з 20.05.2016 по 31.10.2018) повинен застосовуватися розмір, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України, а саме 3% річних, а не 43% річних, як це зазначено в розрахунках Банку.
14. Здійснивши перерахунок заборгованості з указаних процентів, суди зазначили, що розмір цієї заборгованості за Договором №1318-10 становить 2 640 666,30 грн, а не 3 784 550,27 грн, як це заявлено Банком.
15. Окрім того, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суди дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання Відповідача (про зменшення процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів до 5%) та зменшення розміру нарахованих Позивачем-1 процентів за Договорами №1195-01-07, №1252-08 та №1321-10 з 46% річних до розміру, що становить кінцевий розмір процентів за користування кредитними коштами згідно цих договорів в межах строків кредитування.
16. Таке зменшення, на думку судів, дотримує баланс майнових інтересів Позивача-1, які полягають в можливості нараховувати проценти більші, ніж передбачено приписами частини 2 статті 625 ЦК України, та в достатній мірі захистить порушені інтереси Банку, оскільки розмір цих процентів Банк визнав достатнім за користування коштами. Крім цього, такий розмір не буде вкрай обтяжливим для Відповідача та не перешкоджатиме його діяльності.
17. При цьому, суди врахували, зокрема, що: після закінчення строків кредитування Відповідач продовжував здійснювати регулярні платежі і станом на момент ухвалення рішення сплатив Банку кошти на загальну суму 95 593 481,50 грн; Банк встановив значний розмір комісійної винагороди (18,46%, 32,7% та 25,51% від суми виданих кредитів відповідно), яка теж має компенсаційний характер та є доходом Банку; АТ "Галичфарм" є одним з найбільших фармацевтичних підприємств в Україні, здійснює виробництво близько 100 найменувань лікарських засобів, зокрема, продукції військового призначення для задоволення потреб ЗСУ, інших військових формувань; Наказом Міністерства економіки України від 02.03.2023 АТ "Галичфарм" визначено критично важливим для функціонування економіки; у зв`язку з бойовими діями в Харківській та Луганській областях та частковим пошкодженням виробничих потужностей фармацевтичні компанії, які знаходилися на території цих областей, перемістили частину виробництва стратегічних продуктів на потужності АТ "Галичфарм".
18. Водночас, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Відповідача про зменшення заборгованості за процентами за несвоєчасне повернення кредитних коштів за Договорами 1319-10, 1320-10 та 1440-12, зазначивши, що виходячи з обставин даної справи та ступеню виконання АТ "Галичфарм" своїх обов`язків, встановлений у вказаних договорах розмір процентів не є явно нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
19. Як підсумок, із заявленої Банком суми заборгованості за всіма кредитними договорами зі сплати процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів у сумі 294 940 115,49 грн суди стягнули з Відповідача заборгованість у сумі 119 243 815,24 грн.
20. Рішення судів у частині відмови у стягненні пені, нарахованої за прострочення сплати кредиту та щомісячної комісії (за період з 01.05.2018 по 31.10.2018), мотивовані тим, що враховуючи вимоги частини 6 статті 232 ГК України про припинення нарахування пені через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (оскільки в п. 7.1 Кредитних договорів сторони не встановили іншого), та момент виникнення прострочення Відповідача щодо сплати кредиту та комісії, Банк безпідставно нарахував та заявив до стягнення пеню за період з 01.05.2018 по 31.10.2018.
21. Окрім того, суди дійшли висновку про безпідставність нарахування Банком пені за прострочення сплати процентів, нарахованих за період з 31.05.2018 по 31.10.2018 (тобто процентів за користування кредитними коштами поза межами строків кредитування), зазначивши, що проценти за неправомірне користування кредитними коштами за своїм правовим характером є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і на них не може нараховуватись пеня.
22. Рішення судів у частині закриття провадження у справі мотивоване тим, що оскільки після відкриття провадження в даній справі АТ "Галичфарм" за всіма Кредитними договорами сплатило Банку кошти в сумі 17 787 599,09 грн, які суд зарахував у рахунок сплати основної заборгованості за Договором 1195-01-07 (177 933,18 грн) та комісійної винагороди за рештою кредитних договорів, провадження у справі в цій частині позовних вимог слід закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Короткий зміст вимог касаційних скарг. Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги, та стислий виклад позиції інших учасників справи
23. 08 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Скай-Девелопмент" (далі- Скаржник) через підсистему "Електронний суд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського суду Львівської області від 29.10.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 914/2191/18, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 29.10.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 року у справі №914/2191/18 і закрити провадження у справі.
24. Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень Скаржник визначив пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.
25. В обґрунтування пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме положень статті 625 ЦК України, статей 79, 86, 104, 236, 269, пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, викладених у:
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 (щодо того, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх… Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом);
- постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (щодо того, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. З огляду на викладене… Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 1.4, 3.3, 3.5, 6.7 кредитного договору №13-65-06/212 у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України);
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 (зменшення розміру процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів допускається лише у виняткових випадках, мають бути враховані принципи справедливості, розумності і та пропорційності);
- постанові Верховного Суду від 20.08.2025 у справі № 904/1211/24 (вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо);
- постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 (при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора);
- постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 (щодо стандарту доказування - на суд покладений обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. При цьому обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підлягають доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний); 
- постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі N 905/1302/18 (суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. … Суд апеляційної інстанції, з метою здійснення апеляційного перегляду та дотримання принципів справедливості та балансу інтересів, мав би дослідити всі наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності з наданням їм належної правової оцінки);
- постановах Верховного Суду від 04.05.2023 у справі 925/636/22, від 15.06.2023 у справі №910/21122/20, від 11.04.2024 № 902/655/23 (щодо необхідності дотримання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у тому аспекті, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення); 
- постанові Верховного Суду від 12.11.2024 № 910/14863/22 (оцінка (стаття 86 та 104 ГПК України) кожного висновку експерта, долученого до матеріалів справи, має здійснюватися як доказу в контексті належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (статті 78 ГПК України), вірогідності (стаття 79 ГПК України);
- постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі N 924/233/18 (стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив з того, що факти, встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази); 
- постанові Верховного Суду від 17.07.2024 у справі N 917/730/22 (фактично визнавши висновок експертизи неповним та сумнівним ... суд апеляційної інстанції не вніс на обговорення сторін ані питання про допит експерта з метою усунення такої неповноти, ані питання про призначення у справі повторної або додаткової експертизи, що надало б можливість усунути неповноту розгляду справи. Вказане свідчить про те, що апеляційним судом при апеляційному перегляді справи не встановлені фактичні обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи).
26. Також Скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо належного дослідження доказів і надання правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам та доречним доводам Позивача. 
27. Крім того, Скаржник стверджує про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини 1 статті 231 ГПК України, оскільки згідно з ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 про відкриття провадження у справі про банкрутство АТ «Галичфарм» грошові вимоги ТОВ «Скай-Девелопмент» як ініціюючого кредитора було визнано у розмірі 479 262 055,12 грн, з яких: 479 159 775,12 грн конкурсна заборгованість (4-та черга). Також ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.08.2025 у справі №914/1317/25 (з урахуванням виправленої описки згідно з ухвалою від 11.09.2025) визнано додаткові грошові вимоги ТОВ «Скай-Девелопмент» в сумі 1 005 731 697,08 грн., з яких: 6056,00 грн (судовий збір) перша черга; 666 290 218,08 грн, заборгованість (4 черга), 339 435 423,10 забезпечені грошові вимоги. Конкурсну заборгованість АТ «Галичфарм» перед ТОВ «Скай-Девелопмент» становлять невиконані боржником зобов`язання, які випливають з Кредитних договорів №1195-01-07 від 19.09.2007, №1318-10 від 21.05.2010, №1319-10 від 26.05.2010, №1320-10 від 29.06.2010, №1321-10 від 29.06.2010, №1440-12 від 15.11.2012. Отже, на думку Скаржника, існує судове рішення, яке набрало законної сили, ухвалене про той самий предмет (заборгованість у грошовій формі) і з тих самих підстав (невиконані зобов`язання, що виникають з Кредитних договорів №1195-01-07 від 19.09.2007, №1318-10 від 21.05.2010, №1319-10 від 26.05.2010, №1320-10 від 29.06.2010, №1321-10 від 29.06.2010, №1440-12 від 15.11.2012), що і предмет та підстави, які заявлені у цій справі № 914/2191/18.
28. Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався. 
Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
29. В період з 2007 року по 2012 рік між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - Банк) та АТ "Галичфарм" (далі - Позичальник) було укладено сім Договорів про відновлювальну кредитну лінію (далі - Кредитні договори), а саме:
- Договір про відновлювальну кредитну лінію 1195-01-07 від 19.09.2007 (далі - Договір 1195-01-07);
- Договір про відновлювальну кредитну лінію 1252-08 від 13.06.2008 (далі - Договір 1252-08);
- Договір про відновлювальну кредитну лінію 1318-10 від 21.05.2010 (далі - Договір 1318-10);
- Договір про відновлювальну кредитну лінію 1319-10 від 26.05.2010 (далі - Договір 1319-10);
- Договір про відновлювальну кредитну лінію 1320-10 від 29.06.2010 (далі - Договір 1320-10);
- Договір про відновлювальну кредитну лінію 1321-10 від 29.06.2010 (далі - Договір 1321-10);
- Договір про відновлювальну кредитну лінію 1440-12 від 15.11.2012 (далі - Договір 1440-12).
30. Відповідно до п. 1.1 Договору 1195-01-07 (в первинній редакції) Банк відкриває Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 55 000 000,00 грн, а Позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 18.09.2008 і сплатити за користування кредитними коштами проценти в розмірі 15% річних (а за користування кредитними коштами з моменту, вказаного в підпункті "б" п. 3.1 цього Договору, сплатити проценти в підвищеному розмірі).
31. Видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк з 19.09.2007 по 17.09.2008 за письмовими заявками Позичальника шляхом перерахування їх з позичкового на поточний рахунок Позичальника, якщо інше не вказано в письмовій заявці (п. 2.1 Договору 1195-01-07).
32. В подальшому між сторонами укладено ряд Додаткових угод до Договору 1195-01-07, якими продовжувався строк повернення кредитних коштів та змінювався розмір кредитної лінії, а Додатковою угодою від 06.03.2014 Договір 1195-01-07 було викладено в новій редакції.
33. Додатковою угодою від 05.10.2015 до Договору 1195-01-07 сторони погодили, що Банк відкриває Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 68815 284,00 грн, а Позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток 61 до цього Договору) з кінцевим строком погашення до 12.05.2016 і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього Договору.
34. Згідно позичкового рахунку 2062.7.010406.001 Банк в період з 25.10.2007 по 07.10.2009 видав траншами Позичальнику кредит в сумі 62 284 850,00 грн.
35. З цієї суми в межах строку кредитування АТ "Галичфарм" повернуло Банку кошти в сумі 58 588 000,00 грн, зокрема: 29.04.2008 - 3 000 000,00 грн; 22.01.2009 - 54 600 000,00 грн; 14.10.2009 - 988 000,00 грн.
36. Згідно позичкового рахунку 2062.4.010406.004 Банк в період з 12.05.2010 по 21.05.2010 видав траншами Позичальнику кредит в сумі 65 118 434,00 грн.
37. В межах строку кредитування Відповідач не здійснив жодних платежів для погашення вказаної суми кредиту.
38. Додатковими угодами до Договору 1195-01-07 встановлювалася комісійна винагорода за управління кредитною лінією. В сукупності цю винагороду за вказаним Договором було встановлено в розмірі 23 523 000,00 грн.
39. Згідно з п. 3.1 Договору 1195-01-07 (в первинній редакції) Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту. В подальшому сторони шляхом укладення Додаткових угод до Договору 1195-01-07 неодноразово змінювали розмір цих процентів, викладаючи п. 3.1 цього Договору в новій редакції.
40. В період з 19.09.2007 по 12.05.2016 (в межах строку кредитування) Банком нараховано Відповідачу проценти за користування кредитом в сумі 54 416 961,41 грн. Водночас, АТ "Галичфарм" за період з 19.09.2007 по 12.05.2016 сплатило Банку проценти на загальну суму 43 782 601,18 грн.
41. Відповідно до п. 7.1 Договору 1195-01-07 (в редакції Додаткової угоди від 06.03.2014) за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 1.1, 2.5, 3.4,3.6, 4.5, 6.1, 8.3 цього Договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.
42. Загальний розмір заборгованості АТ "Галичфарм" за Договором 1195-01-07, який Банк заявив до стягнення, становить 160 594 385,06 грн.
43. Відповідно до п. 1.1 Договору 1252-08 (в первинній редакції) Банк відкриває Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 50 000 000,00 грн, а Позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 12.06.2010 згідно Графіку погашення кредитної лінії, вказаного в п. 2.4 цього Договору, і сплатити за користування кредитними коштами проценти в розмірі, вказаному в п. 3.1 цього Договору.
44. В подальшому між сторонами укладено ряд Додаткових угод до Договору 1252-08, якими продовжувався строк повернення кредитних коштів та змінювався розмір кредитної лінії.
45. Загальний розмір заборгованості АТ "Галичфарм" за Договором 1252-08, який Банк заявив до стягнення, становить 273 915 895,86 грн.
46. Відповідно до п. 1.1 Договору 1318-10 (в первинній редакції) Банк відкриває Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 78 000 000,00 грн, а Позичальник зобов`язується сплатити за користування кредитними коштами проценти згідно п. 3.1 цього Договору, а за користування кредитними коштами з моменту, вказаного в підпункті "б", "в" п. 3.1 цього Договору, сплатити проценти в підвищеному розмірі.
47. Позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти Банку до 20.05.2013, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок згідно Графіку погашення кредитної лінії (п. 2.4 Договору 1318-10)
48. В подальшому між сторонами укладено ряд Додаткових угод до Договору 1318-10, якими продовжувався строк повернення кредитних коштів та змінювався розмір кредитної лінії.
49. Загальний розмір заборгованості АТ "Галичфарм" за Договором 1318-10, який Банк заявив до стягнення, становить 143 930 764,14 грн.
50. Відповідно до п. 1.1 Договору 1319-10 (в первинній редакції) Банк відкриває Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 78 000 000,00 грн, а Позичальник зобов`язується сплатити за користування кредитними коштами проценти згідно п. 3.1 цього Договору, а за користування кредитними коштами з моменту, вказаного в підпункті "б", "в" п. 3.1 цього Договору, сплатити проценти в підвищеному розмірі.
51. Додатковою угодою від 14.04.2015 до Договору 1319-10 сторони продовжили строк повернення кредиту до 19.05.2016 та погодили Графік зниження ліміту кредитної лінії (Додаток 53 до цього Договору).
52. В подальшому сторони неодноразово укладали Додаткові угоди до Договору 1319-10, якими встановлювали комісійну винагороду за управління кредитною лінією. В сукупності комісійну винагороду за вказаним Договором було встановлено в розмірі 26 992 000,00 грн.
53. Загальний розмір заборгованості АТ "Галичфарм" за Договором 1319-10, який Банк заявив до стягнення, становить 143 787 260,78 грн.
54. Відповідно до п. 1.1 Договору 1320-10 (в первинній редакції) Банк відкриває Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 77 000 000,00 грн, а Позичальник зобов`язується сплатити за користування кредитними коштами проценти згідно п. 3.1 цього Договору, а за користування кредитними коштами з моменту, вказаного в підпункті "б", "в" п. 3.1 цього Договору, сплатити проценти в підвищеному розмірі.
55. Додатковою угодою від 14.04.2015 до Договору 1320-10 сторони продовжили строк повернення кредиту до 27.06.2016 та встановили кінцевий Графік зниження ліміту кредитної лінії (Додаток 53 до цього Договору).
56. Додатковими угодами до Договору 1320-10 встановлено комісійну винагороду за вказаним Договором в сукупному розмірі 24 323 000,00 грн.
57. Загальний розмір заборгованості АТ "Галичфарм" за Договором 1320-10, який Банк заявив до стягнення, становить 136 413 810,06 грн.
58. Відповідно до п. 1.1 Договору 1321-10 (в первинній редакції) Банк відкриває Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 76 000 000,00 грн, а Позичальник зобов`язується сплатити за користування кредитними коштами проценти згідно п. 3.1 цього Договору, а за користування кредитними коштами з моменту, вказаного в підпункті "б", "в" п. 3.1 цього Договору, сплатити проценти в підвищеному розмірі.
59. Додаткові угодами до Договору 1321-10 сторони встановили комісійну винагороду за управління кредитною лінією в сукупному розмірі 22 641 000,00 грн.
60. Загальний розмір заборгованості АТ "Галичфарм" за Договором 1321-10, який Банк заявив до стягнення, становить 152 339 719,86 грн.
61. Відповідно до п. 1.1 Договору 1440-12 (в первинній редакції) Банк відкриває Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 78 000 000,00 грн, а Позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 14.11.2015 і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього Договору.
62. Додатковими угодами до Договору 1440-12 встановлювалася комісійна винагорода за управління кредитною лінією. В сукупності цю винагороду за вказаним Договором було встановлено в розмірі 20 230 000,00 грн.
63. Загальний розмір заборгованості АТ "Галичфарм" за Договором 1440-12, який Банк заявив до стягнення, становить 142 130 842,28 грн.
64. Постановою НБУ №898 від 17.12.2015 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит".
65. Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО №230 від 18.12.2015 розпочато процедуру ліквідації Банку з 18.12.2015.
66. Відповідно до Виписки з ЄДРПОУ від 28.12.2022 Банк перебуває в стані припинення.
67. Після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у даній справі між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - Банк) та ТОВ "Скай-Девелопмент" (далі - Новий кредитор) укладено договір від 21.04.2025 №GL18N027381 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до п.2.1. якого Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору включаючи права вимоги до правонаступників боржників.
68. Відповідно до Додатку № 1 до Договору відступлені Права вимоги включають заборгованість АТ "Галичфарм" за Кредитними договорами 1195-01-07 від 19.09.2007, 1252-08 від 13.06.2008, 1318-10 від 21.05.2010, 1319-10 від 26.05.2010, 1320-10 від 29.06.2010, 1321-10 від 29.06.2010, 1440-12 від 15.11.2012.
69. З огляду на наведене, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 замінено позивача у справі - ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" його правонаступником - ТОВ "Скай-Девелопмент" в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами в сумі 1 153 112 678,05 грн.
70. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 у справі №914/1317/25 за заявою ТОВ "Скай-Девелопмент" відкрито провадження у справі про банкрутство АТ "Галичфарм".
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
71. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.
72. Предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення заборгованості за сімома кредитними договорами, до складу якої включено основний борг (несплачений кредит), заборгованість зі сплати процентів, нарахованих за користування кредитними коштами в межах строків кредитування, заборгованість зі сплати процентів, нарахованих після закінчення строків кредитування, заборгованість зі сплати комісійної винагороди, пеня, нарахована за прострочення сплати кредитних платежів, комісійної винагороди та процентів.
73. Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено частково.
74. Судом першої інстанції встановлено, що після закінчення строку кредитування і до моменту звернення Позивача з позовом до суду Відповідач сплатив кошти на загальну суму 32 136 580,02 грн. Даний факт визнається Позивачем та відображено в розрахунку загальної суми заборгованості за Договором №1195-01-07. Вказані кошти Позивач зарахував в рахунок погашення процентів за користування кредитом, нарахованих за період після закінчення строків кредитування.
75. Суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивач заявив до стягнення заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, нарахованими за межами строку кредитування (за період з 13.05.2016 по 31.10.2018) на загальну суму 46 035 161,61 грн. (78 171 741,63 - 32 136 580,02).
76. В подальшому, суд першої інстанції виснував, що сплачені боржником кошти мають бути зараховані в погашення тіла кредиту та комісії, а не процентів.
77. Аналогічні перерахунки здійснені судом першої інстанції за усіма сімома кредитними договорами, у зв`язку з чим суд частково відмовив у задоволенні позову в частині перерахованих сум тіла кредиту та комісійної винагороди банку. 
78. Позивач, не погодившись з правильністю здійснених судом першої інстанції перерахунків складу і розміру заборгованості Відповідача, подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 
79. Суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Позивача залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишив без змін. 
80. У касаційній скарзі Скаржник (Позивач), посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 905/1302/18, від 04.05.2023 у справі 925/636/22, від 15.06.2023 у справі №910/21122/20, від 11.04.2024 № 902/655/23, вказує на те, що суд апеляційної інстанції належно не перевірив наведені в апеляційній скарзі обставини, не звернув уваги на відповідні доводи Позивача та не надав їм жодної оцінки, не здійснив аналіз проведених розрахунків. 
81. Перевіривши доводи Скаржника, наведені у касаційній скарзі, Суд звертає увагу на таке. 
82. Згідно з положеннями статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
83. Статтею 282 ГПК України закріплено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням: а) встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; б) доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; г) чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду.
84. Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 у справі № 905/1302/18, на яку посилається Скаржник, сформував такі висновки щодо застосування положень статей 236, 269, 282 ГПК України:
«За приписами статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Метою апеляційного перегляду справи є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи повторно.
Суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Отже, користуючись правами суду першої інстанції, в межах повноважень, наданих апеляційному господарському суду процесуальним законом, суд апеляційної інстанції, з метою здійснення апеляційного перегляду та дотримання принципів справедливості та балансу інтересів, мав би дослідити всі наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності з наданням їм належної правової оцінки.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом".
85. Однак, постанова суду апеляційної інстанції у цій справі вказаним висновкам не відповідає з огляду на наступне.
86. Зі змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що висновки апеляційного суду про правомірність здійсненого перерахунку складу і розміру заборгованості за кредитними договорами та відмови в частині позовних вимог зроблені з огляду на правильність позиції суду першої інстанції. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний господарський суд не здійснив повторного перегляду справи. Разом з тим, постанова апеляційного суду фактично не містить мотивування щодо розгляду всіх вимог та доводів апеляційної скарги.
87. Із оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що Позивач та його правонаступник в суді апеляційної інстанції вказували на невірно здійснений судом першої інстанції перерахунок розміру заборгованості Відповідача. 
88. Так, первісний Позивач в апеляційній скарзі та його правонаступник у письмових поясненнях зазначали про те, що:
- судом першої інстанції неправильно здійснено перерахунок заборгованості;
- суд першої інстанції неправомірно, всупереч положенням щодо обов`язковості договору, не застосував пункт 8.1 кредитної угоди № 1195-01-07, який визначає, що в першу чергу погашаються проценти за користування кредитними коштами, а також комісійна винагорода, в другу чергу погашається основний борг за кредитом, а в третю чергу погашається неустойка (штраф, пеня), при цьому в першу чергу погашаються вимоги по погашенню відсотків як за правомірне користування коштами (в період дії кредитної угоди), так і за неправомірне (поза межами строку дії договору до моменту повного виконання зобов`язання); у той же час, суд першої інстанції, ігноруючи наявну заборгованість Відповідача зі сплати процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів (ст. 625 ЦК України), вирішив, що сплачені Відповідачем кошти підлягають зарахуванню в якості погашення заборгованості зі сплати комісійної винагороди та заборгованості по тілу кредиту; при цьому суд першої інстанції не застосував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, на яку посилався Позивач, згідно з якою термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях - як «правомірне користування коштами» (за яке нараховуються проценти згідно ст. 1048 ЦК України), так і «неправомірне користування коштами» (за яке нараховуються проценти згідно ст. 625 ЦК України);
- суд першої інстанції безпідставно вирішив, що заборгованість Відповідача зі сплати процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів (ст. 625 ЦК України) за своїм характером «є найбільш наближеними до неустойки», а тому підлягає погашенню в третю чергу, однак це суперечить умовам кредитних договорів;
- суд першої інстанції не врахував, що сторони чітко встановили в умовах кредитних договорів, за якими відсотковими ставками позичальник повертає кошти у разі правомірного користування (підпункт «а» п. 3.1 Кредитних договорів, що стосується сплати процентів у порядку статті 1048 ЦК України) та у разі неправомірного користування за прострочення виконання кредитного зобов`язання (підпункти «б»; «в» п. 3.1 Кредитних договорів, що стосується процентів річних у разі прострочення виконання кредитного зобов`язання, який регламентовано частиною 2 статті 625 ЦК України);
- суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що в п. 3.1. у договорі № 1318-10 сторони не передбачили підвищеної процентної ставки для періоду після закінчення строку кредитування, а тому з посиланням на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України розрахував заборгованість Відповідача зі сплати процентів за несвоєчасне повернення кредитних коштів виходячи зі ставки 3% річних, в той час, як по інших шести кредитних договорах у суду першої інстанції не виникло питань щодо цього аналогічного пункту договору, що свідчить про хибність такого висновку суду першої інстанції;
- Відповідач, заявляючи клопотання про стягнення відсотків за зменшеною відсотковою ставкою, фактично в односторонньому порядку відмовився від виконання підпунктів «б» та «с» пункту 3.1 Кредитних договорів;
- зменшуючи відсоткову ставку до стягнення з Відповідача, суд не навів законних підстав для невиконання умов кредитних договорів;
- суд першої інстанції задовольнив клопотання Відповідача про зменшення заборгованості за процентами за несвоєчасне повернення кредитних коштів за договором № 1195-01-07, за договором № 1252-08, за договором № 1321-10, і в той же час, відмовив у задоволенні клопотання Відповідача про зменшення заборгованості за процентами за несвоєчасне повернення кредитних коштів по договорам №№ 1319-10, 1320-10 та 1440-12, що свідчить про безпідставність такого зменшення.
89. Однак, суд апеляційної інстанції не надав відповіді на вказані аргументи Позивача, належним чином не мотивував підстав їх спростування або відхилення.
90. Наведене свідчить, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням положень статей 236, 269, 282 ГПК України.
91. Крім того, у постановах Верховного Суду від 04.05.2023 у справі 925/636/22, від 15.06.2023 у справі №910/21122/20, від 11.04.2024 № 902/655/23, на які посилається Скаржник у касаційній скарзі, закцентувано на необхідності дотримання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) у тому аспекті, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.
92. У справах "Вєрєнцов проти України" (рішення від 11.04.2013, заява № 20372/11), "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006, заява № 63566/00) "Нечипорук і Йонкало проти України" (рішення від 21.04.2011, заява № 42310/04) Європейський суд з прав людини наголосив, що принцип справедливості, закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретні, доречні та важливі доводи, наведені заявником.
93. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
94. Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
95. Однак, в порушення вище вказаних вимог процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції у цій справі не надав відповідь на доречні та важливі доводи Позивача, не спростував та не відхилив аргументи Позивача щодо неправильного перерахунку судом першої інстанції розміру заборгованості, суперечності такого перерахунку умовам кредитних договорів та висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, не навів правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи не взято до уваги судом.
96. Проте встановлення складу та розміру заборгованості у справах цієї категорії (стягнення заборгованості за кредитними договорами) є ключовою обставиною та входить у предмет доказування. Без належного врахування усіх вимог та заперечень сторін щодо обставин, які підтверджують чи спростовують склад і розмір заборгованості, судове рішення у такому спорі не може вважатися законним та обґрунтованим в розумінні положень статей 86 і 236 ГПК України.
97. Отже, доводи Скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права у зв`язку з недослідженням доказів та ненаданням відповіді на доречні аргументи Позивача, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у вказаних у касаційній скарзі постановах, що призвело до неправильного вирішення спору, знайшли своє підтвердження.
98. Відповідно до частин першої, другої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
99. Відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
100. Разом з тим Суд вважає необґрунтованими доводи Скаржника про наявність підстав для закриття провадження у справі з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23, у зв`язку з наявністю ухвали Господарського суду Львівської області від 14.05.2025 у справі №914/1317/25 про відкриття провадження у справі про банкрутство АТ «Галичфарм» та ухвали Господарського суду Львівської області від 20.08.2025 про визнання додаткових грошових вимог ТОВ «Скай-Девелопмент».
101. Так, відповідно до пункту третього частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. 
102. Скаржник посилається на постанову судової палати з розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/4455/19, де роз`яснено, що процесуальний закон визначає правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, незалежно від моменту виникнення таких вимог, серед іншого справ за позовами з майновими (грошовими) вимогами до боржника, позовне провадження у яких відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача, стосовно яких у частині третій статті 7 КУзПБ встановлено імперативну вимогу їх передачі до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, для розгляду по суті спору в межах цієї справи. Приймаючи таку справу за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника, господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, з`ясовує питання щодо заявлення позивачем кредиторських вимог відповідно до частини першої статті 45 КУзПБ та, якщо таку заяву подано позивачем до завершення розгляду позовних вимог, господарський суд має зупинити провадження у справі за позовом з майновими (грошовими) вимогами до боржника на підставі пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України до набрання законної сили ухвалою суду за результатами розгляду конкурсних вимог такого позивача в порядку КУзПБ. Після постановлення господарським судом ухвали за результатами розгляду таких вимог позовне провадження у справі з майновими (грошовими) вимогами до боржника, що розглядається в межах справи про банкрутство, підлягає закриттю повністю або в частині на підставі пункту 2 частини першої статті 175, пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України у випадку тотожності суб`єктного складу, предмета і підстав позову.
103. Однак Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.11.2023 у справі №908/129/22 (908/1333/22) зробила висновок про те, що юрисдикцію спорів визначають процесуальні кодекси. При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що юрисдикція спору визначається на час відкриття провадження у справі в суді першої інстанції, тому і застосуванню підлягає процесуальне законодавство, що було чинним саме на час відкриття провадження.
104. У постанові від 07.10.2020 у справі № 904/7234/15 Верховний Суд зазначив, що відсутність порушеного провадження у справі про банкрутство відповідача на момент звернення з позовом (13.08.2015), судового розгляду справи по суті в суді першої інстанції, який закінчився ухваленням рішення від 29.09.2015, звернення з апеляційною скаргою, свідчить про об`єктивну неможливість направлення такої справи до господарського суду для розгляду в межах справи про банкрутство, провадження у якій порушено 03.12.2015.
105. Суд зауважує, що у цій справі рішення суду першої інстанції було ухвалено 29 жовтня 2024 року, тобто раніше постановлення вказаних Скаржником ухвал Господарського суду Львівської області у справі № 914/1317/25. 
106. Окрім цього Суд дійшов висновку, що посилання Скаржника на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23 не є релевантним до випадку, що розглядається, оскільки наведена в ній правова позиція стосується застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, при цьому Верховний Суд розглядав випадок виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи та виснував про відсутність підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
103. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
104. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу (пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України).
105. Згідно з частиною четвертою статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
106. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Судові витрати
107. Оскільки справа передається на новий розгляд, розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 231, 300, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай-Девелопмент" задовольнити частково. 
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 914/2191/18 скасувати.
3. Справу № 914/2191/18 направити на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.
4. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай-Девелопмент" про закриття провадження у справі №914/2191/18.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова