ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1824/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Андрусенко О.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не звільнення з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту «б» пункту 2, частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-ХІІ), а саме: за наявності ІІІ групи інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), згідно поданого рапорту від 12.01.2025, зареєстрованого за номером 207 від 22.01.2026; зобов`язання невідкладно розглянути рапорт від 12.01.2026 щодо звільнення його зі служби в запас на підставі абзацу 2 підпункту «б» пункту 2, частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме: за наявності ІІІ групи інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) та прийняти рішення про виключення солдата зі списків Військової частини НОМЕР_1 , з врахуванням висновків суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, солдат ОСОБА_1 , з 14.05.2025 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 . Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 18.11.2025 №50/25/5801/В позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Відповідно до абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, яким встановлено ІІІ групу інвалідності та які не висловили бажання продовжувати військову службу, підлягають звільненню з військової служби.
Посилаючись на наявність передбачених законом підстав для звільнення, позивач 27.11.2025 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення за станом здоров`я, до якого долучив документи, що підтверджують право на звільнення, зокрема витяг з рішення експертної команди про встановлення інвалідності, нотаріально посвідчені копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків, а також витяг з реєстру територіальної громади.
У відповідь на адвокатський запит командир Військової частини НОМЕР_1 листом від 11.12.2025 №2851 повідомив про необхідність повторного подання окремих документів та прибуття позивача до військової частини, однак рішення по суті поданого рапорту не прийняв. З метою усунення формальних зауважень позивач повторно звертався з рапортами 22.12.2025 та 12.01.2026, кожного разу подаючи повний пакет документів, у тому числі нотаріально засвідчений витяг з рішення експертної команди про встановлення інвалідності. Незважаючи на це, у відповідях від 29.12.2025 №2954 та від 26.01.2026 №171 відповідач повторно не вирішив питання щодо звільнення позивача, обмежившись формальними вимогами та повідомленням про необхідність повернення до місця проходження служби.
Позивач вважає, що ним було подано всі необхідні та достатні документи для звільнення з військової служби за станом здоров`я, а відповідач, всупереч вимогам статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008, та Інструкції про організацію виконання зазначеного Положення, не розглянув рапорти по суті та не прийняв відповідного рішення щодо звільнення, чим допустив протиправну бездіяльність і порушив право позивача на звільнення з військової служби за наявності встановлених законом підстав.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2025 №135 солдата ОСОБА_1 , призваного під час мобілізації, призначено на посаду водія-електрика та зараховано до списків особового складу і на всі види забезпечення. 16.05.2025 позивач склав військову присягу. 21.05.2025 ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину та до місця служби не повернувся. У зв`язку з цим наказом від 21.05.2025 №144 його визнано таким, що самовільно залишив військову частину, та знято з усіх видів забезпечення. За даним фактом було призначено службове розслідування, яким встановлено відсутність позивача під час ранкової перевірки та неповернення до місця служби без повідомлення причин. За результатами службового розслідування наказом від 30.05.2025 №65 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, а матеріали направлено до ДБР для вирішення питання щодо наявності ознак кримінального правопорушення.
Відповідач також зазначає, що 20.06.2025 Територіальним управлінням ДБР, розташованим у м. Хмельницькому, внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №62025240030006986 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини позивачем. На момент подання відзиву результати досудового розслідування до військової частини не надходили.
Крім того, відповідач вказує, що за час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивач не звертався за медичною допомогою та не повідомляв про стан здоров`я чи неможливість проходження військової служби.
Відповідач зазначає, що відповідно до Закону №2232-ХІІ позивач є військовослужбовцем, на якого поширюються обов`язки проходження військової служби в умовах воєнного стану. Посилаючись на частину другу статті 24 зазначеного Закону, відповідач вказує, що під час дії воєнного стану військова служба військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, не призупиняється, а тому позивач залишається військовослужбовцем та зобов`язаний виконувати обов`язки служби. На думку відповідача, доводи позивача про бездіяльність військової частини є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 особисто до командування частини з рапортом про звільнення не звертався, а відповідні рапорти надсилалися разом з адвокатськими запитами, при цьому в них зазначались підстави звільнення за сімейними обставинами, а не за станом здоров`я. Відповідач також посилається на положення Указу Президента України №1153/2008 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, відповідно до яких для звільнення військовослужбовця необхідне подання рапорту, підтверджуючих документів, проведення розрахунку вислуги років та особиста участь військовослужбовця у процедурі звільнення. Зазначає, що у відповідях на адвокатські запити позивачу не відмовлялось у розгляді питання звільнення, а лише роз`яснювався порядок подання необхідних документів та необхідність особистого прибуття до військової частини для належного оформлення звільнення.
Крім того, командир військової частини, в якій проходить військову службу військовослужбовець, який самовільно залишив частину, в день отримання повідомлення про прибуття такого військовослужбовця до батальйону резерву: видає наказ про поновлення такого військовослужбовця на всіх видах забезпечення, крім котлового, та у разі наявності у військовослужбовця підстави для звільнення з військової служби за віком або за станом здоров`я негайно видає наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби у встановленому порядку. За відсутності відповідних повноважень оформлює та надсилає документи про звільнення військовослужбовця з військової служби посадовій особі, яка має право прийняти таке рішення. Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення вживає заходи, передбачені пунктами 229,242 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України та надсилає відповідні документи командиру батальйону.
У відповіді на відзив представник позивача підтримала доводи позову. Додатково зазначила, що відсутність чи наявність позивача в переліку осіб, котрі самовільно залишили місце несення служби жодним чином не нівелює обов`язку відповідача належним чином здійснювати свої обов`язки щодо задоволення чи обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту в разі відсутності підстав для такого звільнення, у визначений законодавством України строк та спосіб по суті порушеного в ньому питання.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.05.2025 №135, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період солдата ОСОБА_1 призначено на посаду водія-електрика 2 радіостанції відділення мобільних засобів вузла зв`язку, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.05.2025 року зараховано до списків особового складу , на всі види забезпечення і вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 9).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.05.2025 №144 солдата ОСОБА_1 , водія-електрика 2 радіостанції відділення мобільних засобів вузла зв`язку - вважати таким, що самовільно залишив військову частину з 21.05.2025 та знято зі всіх видів забезпечення з 21.05.2025 (а.с. 52).
Крам того, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.05.2025 року №137а призначене службове розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 (а.с. 53).
Згідно акту службового розслідування, складеного 30.05.2025 встанволено, що 21.05.2025 о 08.00 год при проведенні ранкової перевірки особового складу був відсутній солдат ОСОБА_1 , який самовільно залишив територію частини у військовій формі, без зброї, на телефонні дзвінки не відповідав. Зі скаргами на стан здоров`я солдат ОСОБА_1 не звертався (а.с. 56-58).
За результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 командиром Військової частини НОМЕР_1 виданий наказ (з основної діяльності) від 30.05.2025 №65, відповідно до пунктів 2-3 якого солдата ОСОБА_1 за порушення військової дисципліни, самовільне залишення військової частини, порушення вимог абзаців 2-4 ст. 11, ст. 16, абзаців 8,12 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення, передбачене пунктом «в» статі 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Сувора догана. Заступника командира частини з психологічної підтримки персоналу відповідно до п.4 ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язано підготувати матеріали службового розслідування, повідомлення про набуття ознак кримінального правопорушення за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 та направити до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівне) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому (а.с. 54).
За час перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 , не звертався безпосередньо до медичного пункту за медичною допомогою та не скаржився на стан свого здоров`я чи не можливість проходити військову службу через погіршення свого здоров`я.
20.06.2025 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Хмельницькому внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження №62025240030006986 за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_1 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, про що 01.07.2025 повідомлено Військову частину НОМЕР_1 та надано відповідний витяг з ЄРДР (а.с. 60).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.06.2025 року №169 солдата ОСОБА_1 , воді я-електрика радіостанції відділення мобільних засобів вузла зв`язку, звільненого з займаної посади і зарахованого у розпорядження командира НОМЕР_2 окремої інженерної бригади Сил підтримки Збройних Сил України наказом командира НОМЕР_2 окремої Інженерної бригади (по особовому складу) від 12 червня 2025 року № 27-РС, вважати таким, що з 12 червня 2025 року вибув у розпорядження командира НОМЕР_2 окремої інженерної бригади Сил підтримки Збройних Сил України. На термін перебування у розпорядженні командира НОМЕР_2 окремої інженерної бригади Сил підтримки Збройних Сил України утримувати у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 55).
27.11.2025 позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби у запас відповідно до абзацу 2 підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, за наявності ІІІ групи інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (а.с. 10). До вказаного рапорту позивач долучив: копію витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 18.11.2025 №50/25/5801/В (а.с. 14-15), нотаріально завірені копії паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податку, витягу з реєстру територіальної громади. 
У відповідь на адвокатський запит від 27.11.2025 №27-11/25-4 (а.с. 19), Військова частина листом від 11.12.2025 №2851 повідомила, що з метою реалізації права солдата ОСОБА_1 на звільнення з військової служби необхідно вчинити наступні дії: повернутися на військову службу до військової частини до яких повинні прибувати військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини чи місця несення служби або дезертирували для включення до списків тимчасово прибулого особового складу; надати витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденого функціонування особи від 18.11.2025 №50/25/5801/1/В; нотаріально завірену копію паспорта (а.с. 23-24).
Надалі, 22.12.2025 та 12.01.2026 позивач повторно звертався до відповідача із рапортами щодо звільнення з військової служби за станом здоров`я відповідно до абзацу 2 підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (а.с. 25, 30).
Однак у відповідях на адвокатські запити листами від 29.12.2025 №2954 та від 26.01.2026 №171 відповідач повідомляв про необхідність повернення позивача на військову службу до військової частини, до якої повинні прибувати військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини чи місця несення служби або дезертирували, для включення до списків тимчасово прибулого особового складу (а.с. 28-29, 33-34).
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України;.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Закон №2232-ХІІ.
Згідно з частинами першою-другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частин першої-третьої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені види військової служби, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).
Відповідно до абзацу 2 підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент надіслання позивачем рапорту) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 234 Положення №1153/2008 зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Пунктом 1.4 Інструкції №170 встановлено, що загальний строк військової служби військовослужбовця зараховується громадянам України до їх стажу роботи та встановлюється з урахуванням випадків, передбачених пунктами 143, 195, 209 Положення.
До загального строку військової служби не зараховується час відбування військовослужбовцем такого покарання, як арешт (крім випадків передбачених статтею 55 Кримінально-виконавчого кодексу України), відбування покарання в дисциплінарному батальйоні та строк самовільного залишення військової частини або місця служби, а також строк, під час якого військовослужбовець дезертирував із Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту або добровільно здався у полон, який визначається згідно з наказом посадової особи про вибуття військовослужбовця до місць відбування покарання у вигляді арешту чи тримання в дисциплінарному батальйоні і про його прибуття, а також про строк самовільного залишення ним військової частини чи місця служби. Витяги із цих наказів або витяги із Єдиного реєстру досудових розслідувань залучаються до особових справ військовослужбовців та є підставою для внесення відповідних записів до облікових документів військовослужбовців.
Відповідно статті 45 Розділу III Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Згідно зі статтею 83 Розділу III Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтею 84 Розділу III Дисциплінарного статут Збройних Сил України визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Слід зазначити, що самовільне залишення військової частини це залишення військовослужбовцем місця служби без дозволу командира або неявка вчасно після відпустки/лікування/відрядження, що є порушенням військової присяги, за що передбачені покарання статтею 407 Кримінального кодексу України та статтею 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що не виключає дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, проведення службового розслідування та накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення.
У разі підтвердження самовільного залишення військової частини позивачем, до загального строку військової служби не зарахується строк самовільного залишення військової частини, що впливає на грошові виплати позивачу, в тому числі при звільненні.
Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.05.2025 №144 солдата ОСОБА_1 , водія-електрика 2 радіостанції відділення мобільних засобів вузла зв`язку - вважати таким, що самовільно залишив військову частину з 21.05.2025 та знято зі всіх видів забезпечення з 21.05.2025 (а.с. 52).
Крам того, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.05.2025 року №137а призначене службове розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_1 (а.с. 53).
У порядку визначеному Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України, керуючись Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 у Військовій частині НОМЕР_1 було проведено службове розслідування за результатами якого складено акт службового розслідування від 30.05.2025 (а.с. 56-58).
За результатами акта службового розслідування було видано наказ (з основної діяльності) від 30.05.2025 №65, відповідно до пунктів 2-3 якого солдата ОСОБА_1 за порушення військової дисципліни, самовільне залишення військової частини, порушення вимог абзаців 2-4 ст. 11, ст. 16, абзаців 8,12 статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення, передбачене пунктом «в» статі 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Сувора догана. Заступника командира частини з психологічної підтримки персоналу відповідно до п.4 ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язано підготувати матеріали службового розслідування, повідомлення про набуття ознак кримінального правопорушення за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 та направити до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівне) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому (а.с. 54).
Відповідно до положень статті 24 Закону №2232-XII зокрема, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.
Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення. Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Пунктом 144-1 розділу IV «Призначення на посади та звільнення з посад» Положення №1153/2008 визначено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Пунктом 144-2 Положення №1153/2008 регламентовано, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
20.06.2025 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Хмельницькому внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження №62025240030006986 за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_1 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, про що 01.07.2025 повідомлено Військову частину НОМЕР_1 та надано відповідний витяг з ЄРДР (а.с. 60).
Отже, як встановлено, з матеріалів справи, підставою для відмови відповідачем зазначено те, що позивач обліковується, як військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину. Разом з тим реалізація права на звільнення з військової служби можлива за умови належного виконання військовослужбовцем своїх обов`язків та перебування його у правовому статусі, який дозволяє вирішення кадрових питань у встановленому порядку.
Судом встановлено, що на момент звернення з рапортом про звільнення позивач не перебував у розпорядженні військової частини та обліковувався, як такий, що самовільно залишив військову частину та відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.06.2025 року №169 солдата ОСОБА_1 , воді я-електрика радіостанції відділення мобільних засобів вузла зв`язку, звільненого з займаної посади і зарахованого у розпорядження командира НОМЕР_2 окремої інженерної бригади Сил підтримки Збройних Сил України наказом командира НОМЕР_2 окремої Інженерної бригади (по особовому складу) від 12 червня 2025 року № 27-РС, вважати таким, що з 12 червня 2025 року вибув у розпорядження командира НОМЕР_2 окремої інженерної бригади Сил підтримки Збройних Сил України. На термін перебування у розпорядженні командира НОМЕР_2 окремої інженерної бригади Сил підтримки Збройних Сил України утримувати у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 55).
Суд зазначає, що перебування військовослужбовця поза місцем служби без поважних причин та призупинення військової служби виключає можливість реалізації ним окремих прав, пов`язаних із проходженням військової служби, зокрема щодо звільнення у зв`язку із сімейними обставинами, до моменту врегулювання його правового статусу.
Військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину, зобов`язаний повернутися у військову частину, понести (за наявності) відповідне покарання, і лише після цього реалізувати своє право на звільнення.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вище наведеного позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не звільнення з військової служби на підставі абзацу 2 підпункту «б» пункту 2, частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме: за наявності ІІІ групи інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), згідно поданого рапорту від 12.01.2025, зареєстрованого за №207 від 22.01.2026 та зобов`язання невідкладно розглянути рапорт від 12.01.2026 щодо звільнення його зі служби в запас на підставі абзацу 2 підпункту «б» пункту 2, частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме: за наявності ІІІ групи інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) та прийняти рішення про виключення солдата зі списків Військової частини НОМЕР_1 , з врахуванням висновків суду є необґрунтованими, безпідставними, а тому до задоволення не підлягають.
Керуючись статтями 243-246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О. О. Андрусенко