Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Справа№200/3145/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Логойди Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 через свого представника (адвоката) та підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.01.2026 року № 254050012687;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати їй пенсію за віком у зв`язку із досягненням пенсійного віку відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2026 року (дати виникнення права на пенсію), із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи в колгоспі «Правда» Ясинуватського району Донецької області з 03.03.1987 року по 09.03.1998 року.
Позов обґрунтовувала тим, що 06.01.2026 року звернулася до органу Пенсійного фонду України із письмовою заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як ІНФОРМАЦІЯ_1 їй виповнилося 60 років. Між тим оскарженим рішенням їй неправомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком з посиланням на недостатність необхідного страхового стажу, до якого цим же рішенням неправомірно не зараховано зазначений період роботи в колгоспі.
Вважаючи свої пенсійні права порушеними звернулася до суду з даним позовом.
Відзив на позовну заяву у встановлений строк подано не було. 
Судом встановлено, що 06.01.2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до Порядку, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 13.01.2026 року № 254050012687 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу. 
Рішення мотивовано тим, що вік заявника становить 60 років 05 днів, страховий стаж - 25 років 10 місяців 23 дні.
Вказаним рішенням до страхового стажу не зараховано період роботи позивача в колгоспі з 03.03.1987 року по 09.03.1998 року, оскільки не надана довідка про фактично відпрацьований стаж (вихододні) в колгоспі та реорганізацію.
Рішення відповідача в цій частині є предметом спору в даній справі.
В рішенні також зазначено, що до страхового стажу не зараховано період навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_1 , оскільки наявна невідповідність дошлюбного прізвища відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 .
Рішення відповідача в цій частині предметом спору в даній справі не є.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. 
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.
Так, згідно з вказаною статтею починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.
Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Щодо страхового стажу
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (до 01.01.2001 року), а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (до 01.01.2004 року) питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Обов`язок сплати страхових внесків по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч.ч. 6 та 12 ст. 20) та обов`язок сплати єдиного внеску по Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (п. 10 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків. 
Виходячи з положень вказаних Законів найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків.
Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні. 
Працівник же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем – платником страхових внесків (єдиного внеску).
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу – заявника (форма Ок-5)) (тобто, в Реєстрі застрахованих осіб) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року в справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 року в справі № 805/3362/17-а, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
Оскарженим рішенням до страхового стажу не зараховано період роботи позивача в колгоспі з 03.03.1987 року по 09.03.1998 року відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 03.03.1987 року, оскільки не надана довідка про фактично відпрацьований стаж (вихододні) в колгоспі та реорганізацію.
Проте такі посилання Пенсійного фонду України не відповідають записам, що містяться в трудовій книжці колгоспника, яка оформлена щодо позивача.
Так, судом досліджено трудову книжку колгоспника № НОМЕР_4 , заповнення якої розпочато 03.03.1987 року, та встановлено, що протягом періоду з 03.03.1987 року по 09.03.1998 року позивач працювала в колгоспі «Правда» (Ясинуватського району Донецької області) та була членом зазначеного колгоспу.
За період роботи в цьому колгоспі вона відпрацювала відповідну кількість трудоднів, інформація про що чітко зазначена на сторінках 18-19 трудової книжки колгоспника.
Отже, трудова книжка колгоспника містить інформацію про встановлений мінімум по колгоспу «Правда» та відпрацьовані позивачем трудодні, що не потребувало надання уточнюючих довідок в цій частині. 
Крім того, в трудовій книжці колгоспника чітко зазначені відомості про членство позивача в колгоспі, про роботу в колгоспі на відповідних посадах; записи у встановленому порядку завірені печаткою. 
Трудова книжка колгоспника видана позивачу на ім`я ОСОБА_1 , шо відповідає її паспортним даним. 
Всі записи про роботу позивача в колгоспі зроблені у відповідності до чинних у відповідний час нормативно-правових актів, зокрема Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, що затверджені постановою Ради міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310.
Записи, що містяться в трудовій книжці колгоспника свідчать про зайнятість позивача повний робочий день. Іншого, зокрема про скорочений або неповний режим роботи протягом цього періоду, в трудовій книжці не міститься.
Також в трудовій книжці колгоспника містяться записи, які свідчать про звільнення позивача у зв`язку з реорганізацією колгоспу «Правда» в КСП «Правда» (запис від 09.03.1998 року).
Вказані обставини не потребували надання уточнюючих довідок що спірного періоду.
Крім того, щодо посилання в оскарженому рішенні на необхідність надання уточнюючої довідки органом Пенсійного фонду України не враховано те, що підприємство (колгосп), де протягом спірного періоду працювала позивач, а також державні архівні установи, знаходяться у Ясинуватському районі Донецької області, тобто на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі. І відповідачу це відомо.
Тому, вимагання у позивача отримати будь-які документи з такої території, що зроблено органом Пенсійного фонду України, є заздалегідь не виконуваним.
Крім того, відповідачем не враховано те, що порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Отже, органом Пенсійного фонду України неправомірно не зарахований до страхового стажу позивача спірний період її роботи із зазначених відповідачем підстав.
Із зарахуванням спірного періоду (з урахуванням зарахованих відповідачем періодів) позивач набула право на пенсію за віком.
Таким чином, рішення про відмову в призначенні пенсії не ґрунтується на положеннях законодавства та порушує пенсійні права позивача
Враховуючи наведене таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню із зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із зарахуванням до її страхового стажу спірного періоду роботи, а також призначити позивачу таку пенсію з 02.01.2026 року. 
Щодо дати, з якої позивачу слід призначити пенсію 
Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, які встановлені цією частиною. 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 45 цього Закону визначено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
Позивач досягла пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернення за пенсією відбулося 06.01.2026 року.
Отже, пенсія позивачу, в разі її призначення, має бути призначена з 02.01.2026 року – з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Позовні вимоги про вирішення питання (зобов`язання вчинити дії) на майбутнє (в даному випадку - виплачувати пенсію) є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.
Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення основних позовних вимог, тому судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 1064,96 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
При обчисленні розміру судового збору судом враховані положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з якими при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 13.01.2026 року № 254050012687, прийняте щодо ОСОБА_1 . 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.01.2026 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до її страхового стажу періоду роботи з 03.03.1987 року по 09.03.1998 року, що відображений в її трудовій книжці колгоспника, та призначити їй таку пенсію з 02.01.2026 року. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; код ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 (дев`яносто шість) коп.
Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення судом складено 14 травня 2026 року. 

Суддя Т.В. Логойда