Справа № 287/999/23
провадження 2/287/42/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року   м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області у складі 
головуючої судді Нижника Г.П., 
за участю секретаря судового засідання Корнєйчук О.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Баланчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Олевське лісове господарство» про стягнення заборгованості із заробітної плати, невиплаченої при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до первинної профспілкової організації Державного підприємства «Олевське лісове господарство» про стягнення заборгованості із заробітної плати, невиплаченої при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у період з 30 листопада 2010 року по 19 вересня 2022 року знаходилась у трудових відносинах з первинною профспілковою організацією Державного підприємства «Олевське лісове господарство». Наказом № 9 від 19.09.2022 вона була звільнена з роботи з 19.09.2022 за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України.
В порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач не виплатив позивачу в день звільнення всіх сум, що належать їй від відповідача (роботодавця), а саме: заборгованості по заробітній платі в сумі 35992,55 грн, суми розрахунку при звільненні з роботи.
Відповідно до вимог статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, враховуючи те, що їй з вини власника не було виплачено заробітну плату, розрахунок при звільненні з роботи у строки, встановлені ст.116 КЗпП України, вказані суми підлягають стягненню з відповідача на її користь.
Таким чином, згідно положень чинного законодавства України відповідач зобов`язаний виплатити їй заборгованість по заробітній платі, розрахунок при звільненні з роботи та середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні з роботи, починаючи з 19.09.2022.
Враховуючи викладене позивач просить стягнути з Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Олевське лісове господарство» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 35992,55, розрахунок при звільненні з роботи та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи. 
Ухвалою суду від 09.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
16.03.2026 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, з підстав, викладених в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.
Представник відповідача у судовому засіданні визнала факт несвоєчасного проведення остаточного розрахунку з позивачем при звільненні. Пояснила, що затримка виплати була зумовлена відсутністю коштів на рахунках профспілкової організації, яка є неприбутковою. За її словами, виплата належних позивачу сум здійснювалася одразу після надходження коштів на рахунок організації.
Також представник відповідача зазначила, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, поданий позивачем, є арифметично правильним. Водночас просила відмовити у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на те, що державне підприємство «Олевське лісове господарство», при якому діяла первинна профспілкова організація, діяльність припинило. У зв`язку з цим профспілкова організація фактично не здійснює діяльності та не має коштів на своїх рахунках. Крім того, представник відповідача повідомила, що нею вже подано необхідні документи для припинення (ліквідації) зазначеної профспілкової організації.
Суд, заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов такого висновку.
З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 30.11.2010 по 19.09.2022 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з первинною профспілковою організацією Державного підприємства «Олевське лісове господарство», працюючи головою профкому ДП «Олевське лісове господарство», що підтверджується копією її трудової книжки (а.с.6-7 на лицьовій та зворотній стороні).
Відповідно до витягу з наказу Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Олевське лісове господарство» № 9 від 19.09.2022 ОСОБА_1 звільнено з роботи з голови профспілкового комітету державного підприємства «Олевське лісове господарство» з 19.09.2022 за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України (а.с.5).
Згідно довідки № 07 від 02.05.2023, виданої головою профкому ОСОБА_2 , нарахована до виплати заробітна плата ОСОБА_1 складає 98492,55 грн. (а.с.10).
Відповідно до довідки № 08 від 02.05.2023, виданої головою профкому ОСОБА_2 , нарахована, але невиплачена заробітна плата ОСОБА_1 складає 35992,55 грн. (а.с.8).
Згідно довідки № 09 від 02.05.2023, виданої головою профкому ОСОБА_2 , загальна сума доходів за рік ОСОБА_1 складає 66969,62 грн. Середньоденна заробітна плата складає 1522 грн 04 коп (а.с.9).
Відповідно до довідки № 1 від 03.12.2025, наданої представником відповідача, заборгованість із розрахункових виплат при звільненні була погашена відповідачем під час розгляду справи, а саме: 25.05.2023 сплачено 15000,00 грн та 19.06.2023 – 20992,55 грн (а.с. 44).
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Відповідно до ч. 1, 10 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.
Висновок суду щодо заявлених позовних вимог про стягнення нарахованої та невиплаченої позивачу заробітної плати.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 Кодексу законів про працю України (далі у тексті - КЗпП України) трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгруп А І групи.
Тобто, остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 233 КЗпП України, з урахуванням офіційного тлумачення в Рішенні Конституційного Суду № 8-рп/2013 від 15.10.2013, визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем вимоги статей 47, 116 КЗпП України станом на 17.05.2023 не були виконані.
Разом із тим, відповідно до довідки № 1 від 03.12.2025, наданої представником відповідача, заборгованість із розрахункових виплат при звільненні була погашена відповідачем під час розгляду справи, а саме: 25.05.2023 сплачено 15000,00 грн та 19.06.2023 – 20992,55 грн (а.с. 44).
Оскільки на час ухвалення рішення заборгованість із заробітної плати та інших належних при звільненні виплат повністю погашена, підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення зазначеної заборгованості відсутні.
Щодо заявлених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Згідно з ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку або зазначений в ч. 1 ст. 117 КЗпП шестимісячний строк.
Порядок здійснення відповідного розрахунку середнього заробітку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).
Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі №1-5/2 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник, уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
11 грудня 2025 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення № 1-р/2025, яким визнав неконституційним положення статті 233 КЗпП щодо тримісячного строку звернення до суду у справах про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Як встановлено судом, позивача було звільнено з роботи 19.09.2022, повного розрахунку в день звільнення з нею не проведено, заборгованість із заробітної плати не виплачено, остаточний розрахунок із позивачем на дату подання цієї позовної заяви не проведено, а повне погашення заборгованості відбулося під час розгляду справи. Вказане відповідачем не спростовано.
З урахуванням встановленого судом порушення прав позивача на своєчасну оплату праці суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум.
Відповідно до поданого позивачем розрахунку середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, починаючи з 19.09.2022 по день фактичного розрахунку 19.06.2023, складає 130643,03 гривень, а саме:
- 1522,04 грн - середній заробіток за один день;
- 98492,55 грн - загальна сума нарахованої заробітної плати, що становить 100 %; 15 роб. днів - затримка розрахунку у період з 19.09.2022 по 08.10.2022;
- 22830,60 грн середній заробіток за час затримки розрахунку у період з 19.09.2022 по 08.10.2022 (1522,04x15 р.д.);
- 45000 грн сума заробітної плати, яка виплачена 08.10.2022;
- 53492,55 грн сума заробітної плати, яка лишилась невиплаченою після 08.10.2022, що становить 54,31% від загальної суми заробітної плати, яка підлягала виплаті на день звільнення, тобто від 98 492,55 грн;
- 36 роб. днів - затримка розрахунку у період з 09.10.2022 по 28.11.2022;
- 29757,32 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку у період з 09.10.2022 по 28.11.2022 (1522,04 грн х 36 р.д. х 54,31 %);
- 10500, 00 грн - сума заробітної плати, виплаченої 28.11.2022;
- 42992,55 грн - заробітна плата, яка залишилась невиплаченою після 28.11.2022, що становить 43,65% від загальної суми заробітної плати, яка підлягала виплаті на день звільнення, тобто від 98 492,55 грн;
- 11 роб. днів - затримка розрахунку у період з 29.11.2022 по 13.12.2022;
- 7703,08 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку у період з 29.11.2022 по 13.12.2022 (1522,04 грн х 11 р.д. х 43,6531%);
- 7000,00 грн - сума заробітної плати, виплаченої 13.12.2022;
- 35992,55 грн - сума заробітної плати, яка залишилась невиплаченою після 14.12.2022, що становить 36,54% від загальної суми заробітної плати, яка підлягала виплаті на день звільнення, тобто від 98 492,55 грн;
- 106 роб. днів - затримка розрахунку у період з 14.12.2022 по 10.05.2023;
- 58952,26 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку у період з 14.12.2022 по 10.05.2023 (1522,04 грн х 106 р.д. х 36,54%);
- 13 роб. днів - затримка розрахунку у період з 11.05.2023 по 24.05.2023;
- 5561,53 грн - середній заробіток за час затримки заробітку у період з 11.05.2023 по 24.05.2023 (1522,04 грн х 13 р.д. х 36,54%);
-18 роб. днів - затримка розрахунку у період з 25.05.2023 по 19.06.2023;
-5838,24 грн - середній заробіток за час затримки заробітку у період з 25.05.2023 по 19.06.2023 року (1522,04 грн х 18 р.д. х 21,31%).
Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України (у редакції Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 306/2708/23 дійшла висновку, що до триваючих правовідносин, які виникли до набрання чинності Законом № 2352-ІХ та не припинилися після набрання ним чинності, підлягає застосуванню нова редакція статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження періоду нарахування середнього заробітку шістьма місяцями.
Оскільки остаточний розрахунок із позивачем проведено 19.06.2023, а затримка розрахунку тривала понад шість місяців, підстав для стягнення середнього заробітку за весь заявлений позивачем період у сумі 130 643,03 грн немає.
Беручи до уваги проведений позивачем розрахунок за час затримки при її звільненні, суд вважає за необхідне обмежити період нарахування середнього заробітку шестимісячним строком, передбаченим статтею 117 КЗпП України, тобто до 19.03.2023 (за період з 14.12.2022 по 19.03.2023 робочих днів 68, відповідно 1522,04 грн ? 68 ? 36,54 % = 37 818,43 грн. Загальна сума буде: 22830, 60 + 29 757,32 + 7 703,08 + 37 818,43 = 98 109,43), та визначає до стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 98 109,43 грн.
Вказана сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, оскільки їх нарахування та сплата є обов`язком роботодавця під час виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволено частково, тому на користь позивача підлягає до стягнення з відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 806,24 грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 2, 4 - 8, 10 - 13, 18, 76, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 352 - 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Олевське лісове господарство» про стягнення заборгованості із заробітної плати, невиплаченої при звільненні та стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Стягнути з Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Олевське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 98109 (дев`яносто вісім тисяч сто дев`ять) гривень 43 (сорок три) копійки.
Стягнути з Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Олевське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 806,24 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 04.04.2017 Олевським РС УДМС України в Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Олевське лісове господарство», місцезнаходження: 11002, м. Олевськ, вул. Пушкіна, буд. 18, Коростенського району, Житомирської області, ЄДРПОУ 25718323.

Суддя:	  	Г.  П.  Нижник