10.06.2026 Справа № 363/2197/17 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Котлярової І.Ю.,
за участі секретаря Дрозд В.С.,
прокурора Смертенюка Д.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород до Вишгородської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , третя особа: Головне Управління Держгеокадастру в Київській області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради, визнання недійсним державних актів, скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та повернення земельних ділянок, -
ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, правонаступником якої є Вишгородська окружна прокуратура, в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з даним позовом в якому, просив: 
- визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши право;
- визнати незаконними та скасувати рішення Вишгородської міської ради № 31/16 від 29.12.2009 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» в частині щодо передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_19 . ОСОБА_20 , ОСОБА_3 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .
- визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: 
- серії ЯЛ № 325150 виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0906 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0157 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- серії ЯЛ № 325153 виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0899 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0160 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- серії ЯЛ № 325155 виданий ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0928 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0162 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- серії ЯЛ № 325157 виданий ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,0975 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0164 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- серії ЯЛ № 325158 виданий ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,0870 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0165 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області.
- серії ЯЛ № 325159 виданий ОСОБА_28 на земельну ділянку площею 0,0944 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- серії ЯЛ № 325160 виданий ОСОБА_10 на земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0167 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- витребувати на користь територіальної громади м. Вишгород в особі Вишгородської міської ради земельні ділянки з незаконного володіння:
- ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0995 га для ведення садівництва з кадастровим номером 3221810100:038:001:0158 вартістю 1441,75 грн., земельну ділянку площею 0,1078 га для ведення садівництва з кадастровим номером 3221810100:038:001:0159 вартістю 1562,02 грн. та земельну ділянку площею 0,1051 га для ведення садівництва з кадастровим номером 3221810100:038:001:0161 вартістю 1522,90 грн., які розташовані в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області; 
- ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,09 га для ведення садівництва з кадастровим номером 3221810100:038:001:0169 вартістю 1304,09 грн., яка розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області; 
- ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0907 га для ведення садівництва з кадастровим номером 3221810100:038:001:0163 вартістю 1314,24 грн., яка розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області; 
- ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,0952 га для ведення садівництва з кадастровим номером 3221810100:038:001:0168 вартістю 1379,45 грн., яка розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області; 
- судові витрати стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області.
В ході судового розгляду керівник Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород надав суду заяву про зміну предмета позову та уточнивши позовні вимоги, просив:
-усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою м. Вишгород права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду загальною площею 1,2205 га, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради № 31/16 від 29.12.2009 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» в частині щодо передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_3 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .
-усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою м. Вишгород права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду шляхом визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЯЛ № 325153 виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0160; серії ЯЛ № 325158 виданий ОСОБА_8 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0165; серії ЯЛ № 325159 виданий ОСОБА_28 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166 та скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: № 39190387 від 14.01.2018 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_15 на земельну ділянку площею 0,0995 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0158, № 39190399 від 14.01.2018 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_15 на земельну ділянку площею 0,1078 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0159, № 39199413 від 15.01.2018 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_15 на земельну ділянку площею 0,0359 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6001, № 39202587 від 15.01.2018 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_15 на земельну ділянку площею 0,0292 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6002; № 39204891 від 15.01.2018 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_15 на земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6003, № 29349228 від 21.04.2016 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_12 на земельну ділянку площею 0,0900 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0169, № 38951270 від 26.12.2017 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0713 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6007, № 44018612 від 13.11.2018 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_17 на земельну ділянку площею 0,0194 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6006, № 42469937 від 09.08.2018 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_18 на земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0167, № 37974029 від 07.11.2017 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,0415 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6004, № 38207077 від 17.11.2017 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_16 на земельну ділянку площею 0,056 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6005, № 32113891 від 29.10.2016 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_11 на земельну ділянку площею 0,0952 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0168, № 37901827 від 02.11.2017 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_14 на земельну ділянку площею 0,0906 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0157, № 37904891 від 02.11.2017 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_14 на земельну ділянку площею 0,0928 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0162;
-усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою м. Вишгород права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, які розташовані в межах міста Вишгород Вишгородського району Київської області, шляхом їх повернення на користь територіальної громади м. Вишгород з незаконного володіння:
-ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0899 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0160;
-ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,0870 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0165;
-ОСОБА_28 земельну ділянку площею 0,0944 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166;
-ОСОБА_15 земельну ділянку площею 0,0995 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0158, земельну ділянку площею 0,1078 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0159, земельну ділянку площею 0,0359 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6001, земельну ділянку площею 0,0292 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6002, земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6003; 
-ОСОБА_12 земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0169; 
-ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0713 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6007; 
-ОСОБА_17 земельну ділянку площею 0,0194 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6006; 
-ОСОБА_18 земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0167; 
-ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,0415 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6004; 
-ОСОБА_16 земельну ділянку площею 0,056 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6005; 
-ОСОБА_11 земельну ділянку площею 0,0952 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0168; 
-ОСОБА_14 земельну ділянку площею 0,0906 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0157, земельну ділянку площею 0,0928 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0162;
-стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судовий збір.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Вишгородської міської ради № 31/16 від 29.12.2009 передано безоплатно у власність ОСОБА_5 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_3 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 земельні ділянки для ведення садівництва в садовому товаристві «Дніпро-8» з уточненням площ після проведення інвентаризації. На підставі вказаного рішення Вишгородської міської ради вказаним особам видано державні акти на право власності на земельні ділянки. В подальшому ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 відчужили на підставі договорів-купівлі продажу та договорів дарування належні їм земельні ділянки отримані на підставі зазначеного рішення Вишгородської міської ради на користь інших осіб, які в свою чергу також здійснювали їх відчуження, а також здійснювали поділ таких земельних ділянок. Однак, згідно кадастрових планів земельних ділянок та ортофотопланів з відображенням спірних земельних ділянок та прибережної захисної смуги, виготовлених ТОВ «Регіональний центр розвитку» встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221810100:38:001:0157, 3221810100:38:001:0158, 3221810100:38:001:0159, 3221810100:38:001:0160, 3221810100:38:001:0161, 3221810100:38:001:0162, 3221810100:38:001:0163, 3221810100:38:001:0164, 3221810100:38:001:0165, 3221810100:38:001:0166, 3221810100:38:001:0167, 3221810100:38:001:0168, 3221810100:38:001:0169, які виділялися первісним набувачам знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища р. Дніпро, а саме в межах 100 метрової захисної смуги. Отже, вказані земельні ділянки передані у власність громадян за рахунок земель водного фонду, що є порушенням вимог чинного законодавства. Вважає, що на час прийняття спірного рішення водне та земельне законодавство взагалі не передбачало можливість відведення земельних ділянок водного фонду, зайнятих прибережними захисними смугами природних водних об`єктів загальнодержавного значення у приватну власність для будь-яких потреб, в тому числі і для ведення садівництва. Відтак, прокурор вважає, що всупереч ст. ст. 58, 59, 60, 61, 84 Земельного кодексу України, ст. ст. 4, 6, 80, 85, 88, 89 Водного кодексу України Вишгородською міською радою передано у приватну власність земельні ділянки водного фонду в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту загальнодержавного значення - річки Дніпро для ведення садівництва, де заборонено розорювання земель, а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив. Враховуючи те, що зазначене рішення суперечить вимогам закону, вірним способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є пред`явлення негаторного позову про усунення перешкод у здійсненні територіальною громадою м. Вишгород права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, які розташовані в межах м. Вишгород, шляхом визнання незаконним та скасування спірного рішення Вишгородської міської ради, повернення земельних ділянок на користь територіальної громади м. Вишгород з незаконного володіння, визнання недійсними державних актів, скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав з одночасним припиненням права приватної власності відповідачів на спірні земельні ділянки.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.08.2017 року по справі відкрито провадження та призначено до розгляду.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.06.2019 року за клопотання прокурора залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.05.2021 року вирішено розгляд цивільної справи за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород до Вишгородської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , треті особи: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 про визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради та витребування земельних ділянок з незаконного володіння здійснювати за правилами загального позовного провадження із призначенням до підготовчого судового засідання. Залучено Головне Управління Держгеокадастру в Київській області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору, до участі у розгляді даної справи. Залучено ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 до участі у розгляді даної цивільної справи в якості співвідповідачів.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.09.2021 року залучено до участі у справі правонаступника Києво-Святошинської місцевої прокуратури - Вишгородську окружну прокуратуру.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.10.2023 року провадження у зазначеній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 925/1133/18 за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури до Черкаської міської ради та Приватного підприємства "Інвестиційно-будівельна компанія "Будгарант" про визнання незаконним та скасування рішення Черкаської міської ради та визнання недійсними змін до договору оренди землі.
11.10.2024 до суду від керівника Вишгородської окружної прокуратури надійшла заява про поновлення провадження у справі, посилаючись на те, що Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову від 11.06.2024 року у справі № 925/1133/18, таким чином відпали підстави, які слугували її зупиненню.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.10.2024 року поновлено провадження у справі.
19.09.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області від прокурора надійшло клопотання про заміну відповідача у даній справі, мотивуючи тим, що відповідачем по справі є ОСОБА_28 до якого сформовано позовні вимоги про припинення права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166 та повернення її на користь територіальної громади м. Вишгород. Однак, 02.06.2025 року ОСОБА_9 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17.04.2019 року прийняту у даній справі, яка обґрунтована тим, що наклавши арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166, суд вирішив питання про його права та інтереси, як власника земельної ділянки. Зазначив, що первісно земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166 набута у власність ОСОБА_28 на підставі рішення Вишгородської міської ради від 29.12.2009 № 31/16 та в подальшому ним відчужена на користь ОСОБА_9 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.12.2010 року зареєстрованого в реєстрі за № 2951. Перехід права власності зареєстрований 13.04.2011 року Управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області, про що зроблена відповідна відмітка на державному акті на право власності на земельну ділянку. Прокурор зазначив, що прокуратурі не було відомо про продаж ОСОБА_28 спірної земельної ділянки, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі відсутня інформація про право власності на вказану земельну ділянку і лише з вказаної апеляційної скарги ОСОБА_9 отримано відомості про зміну власника земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166, а відтак останнього необхідно залучити до участі у справі в якості належного відповідача. Крім того, зокрема, просив позовні вимоги в частині повернення земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166 на користь територіальної громади м. Вишгород з незаконного володіння ОСОБА_28 розглядати в наступній редакції: 
- усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою м. Вишгород права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду, які розташовані в межах міста Вишгород Вишгородського району Київської області, шляхом їх повернення на користь територіальної громади м. Вишгород з незаконного володіння ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0944 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.10.2025 року клопотання прокурора про заміну неналежного відповідача на належного задоволено. Замінено первісного відповідача ОСОБА_28 на належного відповідача ОСОБА_9 .
Від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з підстав його необґрунтованості. Зазначив, що є власником однієї із спірних земельних ділянок, а саме площею 0, 0899 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0160 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8» Вишгородської міської ради Київської області. В позові прокурором не зазначено які саме і чиї саме цивільні права та інтереси порушено оскаржуваним рішенням, що вже саме по собі свідчить про відсутність достатніх підстав для задоволення заявлених вимог, щодо невідповідності оскаржуваного рішення актам цивільного законодавства. Основним доводом позивача є посилання на Кадастровий план ділянки та меж прибережної захисної смуги складений ТОВ «Регіональний центр розвитку» станом на 28.02.2017 року згідно якого спірна земельна ділянка станом на вказану дату потрапляє в межі прибережної захисної смуги. Проте, вважає, що прокурор не надав жодних доказів, що на момент передачі спірних земельних ділянок у власність громадянам, відповідно до діючих на той час редакцій статей 58, 60 Земельного кодексу України, статей 87, 88 Водного кодексу України та Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності на них затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року № 486, було розроблено проекти землеустрою щодо встановлення розмірів і меж водоохоронної зони на відповідній території і що спірні земельні ділянки попадали в водоохоронну зону саме на момент їх передачі. Натомість, як вбачається з позовної заяви, спірна земельна ділянка відводилась відповідачу майже 10 років, тому виходячи з меж прибережної захисної смути, які існували саме на той час. Жодних належних доказів тому, що на час оскаржуваної передачі земель узріз води (у меженний період) проходив саме там де він проходить зараз в матеріалах справи не міститься, як і не міститься в позовній заяві свідчень того, що позивачем враховано безперервно триваючий весь цей час процес вимивання берегів та розширення в такий спосіб площі водойми з зміщенням узрізу води в бік суші. Водночас, частиною 4 статті 88 Водного кодексу України в редакції діючій на час прийняття оскаржуваного рішення визначалося, що у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлювалась саме з урахуванням конкретних умов, що склалися саме в той час, а не можуть скластися на майбутнє. З огляду ж на те, що позивач не заперечує того факту, що погодження відповідних проектів відведення мало місце, а також враховуючи, що жодних зауважень під час погодження матеріалів надання спірних земельних ділянок відповідачам, так само як і протягом восьми років після такого погодження у уповноваженого державного органу охорони навколишнього природного середовища не виникало - слід констатувати, що на час прийняття оскаржуваного рішення межі спірних земельних ділянок не потрапляли в межі прибережної захисної смуги. Відтак вважає, що прокурор, не довівши належними доказами приналежність кожної окремої спірної земельної ділянки до земель водного фонду, саме на час прийняття оскаржуваного рішення, не має законних підстав вимагати задоволення його вимог. Окрім цього наголосив, що цільове призначення земельних ділянок не змінювалося, а тому не передбачало жодних обмежень щодо їх безоплатної передачі. Також, заявив про застосування судом позовної давності та правових наслідків її спливу щодо всіх заявлених стосовного нього позовних вимог.
Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності, в якій просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу у позові у зв`язку із спливом строку позовної давності. 
Відповідач ОСОБА_10 до суду надіслав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження того, що виділена йому земельна ділянка та іншим відповідачам належать до земель водного фонду в межах прибережної захисної смуги. Доводи прокурора про належність земельних ділянок до земель водного фонду є виключно його припущенням. Доданий прокурором до позовної заяви аркуш паперу, на який нанесені графічні зображення, а саме фотографічне зображення певного об`єкту із нанесенням на нього кресленнями та комбінаціями цифр, які співпадають із кадастровими номерами земельних ділянок, на які прокурор посилається у позовній заяві, не може бути визнаний належним доказом у справі, оскільки не містить яке значення має ця інформація для розгляду справи, яким чином доводить належність земельних ділянок до водного фонду. Відсутні з цього приводу будь-які обґрунтування прокурора у позові. Також, вважає, що зазначений аркуш паперу не дає можливості визначити хто, коли, і у зв`язку із чим, на підставі якої інформації наніс (роздрукував) відповідну графічну інформацію на заначений аркуш паперу. Враховуючи, що прокурором належним чином не обґрунтовано незаконність та необхідність скасування рішення Вишгородської міської ради, інші вимоги прокурора не підлягають задоволенню. На підставі викладеного просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представником відповідача ОСОБА_11 – адвокатом Руденко Н.В. подано до суду заяву про застосування строку позовної давності та письмові пояснення, в яких наголошувала, що прокурором пред`явлено позов з порушенням стоків давності, оскільки про наявність оспорюваного рішення прокуратурі було відомо з 2013 року, а з позовом в суд звернувся лише в 2017 році. Окрім цього, зазначила, що прокурор обґрунтовує позовні вимоги посилаючись на норми ч.7, 8 ст. 88 Водного Кодексу України та ч. 3 ст. 60 Земельного Кодексу України та стверджує, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проте, в редакції Земельного Кодексу (станом на 10.01.2010 рік) ч. 3 ст. 60 встановлювала, що розмір і межі прибережної захисної смуги в межах населених пунктів встановлюється з урахуванням містобудівної документації У відповідності до редакції ст. 88 Водного Кодексу України станом на 29.12.2009 року, у межах населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахування конкретних умов, що склалися. У зв`язку з відсутністю містобудівної документації щодо встановлення меж і розмірів захисної смуги, Вишгородською міською радою було враховані положення ст. 88 Водного Кодексу України в редакції, яка діяла станом на 29.12.2009 року, та при прийнятті рішення про виділення земельних ділянок були враховані конкретні умови , що склалися, а саме наявність вже виділених у власність громадян інших земельних ділянок масиву садівничого товариства «Дніпро-8» із наявною 25 метровою прибережною захисною смугою. Тобто, на час виділення земельних ділянок законодавством не встановлювались конкретні розміри і межі водоохоронних зон в межах населеного пункту. В межах населених пунктів, за умов відсутності містобудівної документації, прибережна захисна смуга встановлювалась з урахування конкретних умов, що склалися. Тому, посилання прокурора на те, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою вважає хибним, оскільки ґрунтується на законодавстві, яке не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. На підставі викладеного просила застосувати позовну давність до позовних вимог прокурора у даній справі та відмовити у задоволенні позову із зазначених підстав. 
Представником відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_29 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що висновок про той факт, що спірні земельні ділянки, знаходять в прибережній захисній смузі Канівського водосховища річки Дніпро, а саме в межах 100 метрової прибережної захисної смуги було зроблено на підставі ортофотопланів з відображенням спірних земельних ділянок та прибережної захисної смуги, виготовлених ТОВ «Регіональний центр розвитку». Вважає, що даний доказ є не належним і ортофотоплани не містять інформації, яка б вказувала на допустимість даного документа, як доказу. Також просила застосувати позовну давність до позовних вимог прокурора у даній справі та відмовити у задоволенні позову.
Представником відповідача ОСОБА_13 – адвокатом Руденко Н.В. подано до суду письмові пояснення в яких наведено аналогічні доводи викладеним у заяві про застосування строків позовної давності поданої в інтересах відповідача ОСОБА_11 . Окрім того, просила також застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.
Представником відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_16 – адвокатом Зайченко К.С. подано до суду відзиви на позовну заяву, в яких зазначила, що нею з метою з`ясування чи знаходяться належні відповідачам земельні ділянки в межах прибережної захисної смуги р. Дніпро та скільки метрів становить захисна смуга відносно земельних ділянок, якщо така є, було направлено запити до Держгеокадастру у Київській області. У відповідь на адвокатські запити в межах компетенції Держгеокадастр повідомив, що прибережна захисна смуга р. Дніпро в межах земельних ділянок належних відповідачам не встановлювалася. Отже, вважає, що доводи прокурора про будь-які порушення щодо погодження проекту землеустрою земельних ділянок належних відповідачам є не підтвердженими, оскільки відповідні докази в матеріалах справи відсутні. Крім того, вказала, що твердження прокурора про те, що йому начебто щойно стало відомо про порушення водного та земельного законодавства не відповідають дійсності, оскільки в реєстрі судових рішень міститься низька судових рішень зі схожим предметом позову, які розглядалися судами з 2013 року. Тому у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. 
Від відповідача ОСОБА_22 до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що прокурор в порушення вимог законодавства не визначив орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а також не довів суду, що даний орган не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави. Відсутність такого органу прокурором також не доводиться. Просив застосувати строк позовної давності до заявлених прокурором позовних вимог та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Відповідачем ОСОБА_8 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала що позов прокуратури не підлягає задоволенню, оскільки позов подано прокурором в інтересах держави без достатніх підстав на здійснення такого представництва та позов подано з порушенням строків позовної давності, у зв`язку із чим просила застосувати строк позовної давності до заявлених прокурором позовних вимог та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також, зазначила, що доводи прокурора про виділення земельних ділянок для ведення садівництва в садовому товаристві «Дніпро-8» в межах 100 метрової прибережної захисної смуги є помилковими, оскільки в межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга визначається з урахуванням конкретних умов, що склалися. На землях міст та селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих конкретних умов забудови. Як зазначено в позові земельні ділянки для ведення садівництва були виділені громадянам в садовому товаристві «Дніпро-8» після проведення інвентаризації та уточнення площ його територій. Садове товариство «Дніпро-8» було створене та функціонує тривалий період, понад 10 років. Тобто, вданому випадку земельні ділянки міською радою виділялися громадянам саме з урахуванням ситуації, яка вже склалася набагато раніше, як в садовому товаристві «Дніпро-8», так і в розміщених поруч на узбережжі р. Дніпро аналогічних об`єктів. 
Окрім того, вказані сторони та їх представники наголошували про відсутність відповідних повноважень у прокурора на представництво інтересів держави в особі територіальної громади міста Вишгород.
Від представника відповідача ОСОБА_16 – адвоката Бордунової Н.О. надійшли письмові пояснення, в яких зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Позиція прокуратури зводиться до того, що земельні ділянки які на підставі оскаржуваного рішення Вишгородської міської ради Київської області № 31/16 від 29.12.2009 передано у власність громадян знаходяться в межах прибережної захисної смуги. В той же час, згідно відповіді Вишгородської міської ради № 2-28/1354 від 18.09.2019 зазначено, що детальні плани території, на якій розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами № 3221810100:38:001:6004 та № 3221810100:38:001:6005 Вишгородською міською радою не затверджувались. Згодом, 04.04.2019 року Вишгородською міською радою прийнято рішення про затвердження детального плану території для забудови набережної Київського моря в м. Вишгород, та затверджено матеріали містобудівної документації “Детального плану території для забудови набережної Київського моря в м. Вишгород”, розроблені Державним підприємством "Науково-дослідним інститутом містобудування”. Згідно п. 1.1 Детального плану території для забудови набережної Київського моря в м. Вишгород, який розроблений ДП “Науково-дослідний інститут містобудування” зазначено, що “Обмеження природоохоронного значення представлено прибережною захисною смугою, яка визначена містобудівною документацією. Згідно з новою концепцією формування водоохоронних обмежень в межах населених пунктів з врахуванням існуючого рельєфу та наявності інженерних захисних споруд уздовж берегів водойм прибережні смуги встановлюються завширшки не менше 20 м від урізу води, що відповідає нормальному підпертому рівню водойми. Отже, Вишгородською міською радою встановлено, що розмір прибережної захисної смуги становить 20 м, з чого вбачається, що розташування земельної ділянки із кадастровим номером №3221810100:38:001:6005 виконано поза межами встановленої захисної смуги на відстані в межах 25,75 м - 28,48 м., а відтак будь-яких порушень норм діючого законодавства у комплексному поєднанні з затвердженою містобудівною документацією не відбувається. Відтак враховуючи, що спірні земельні ділянки у цих межах не знаходяться, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також просила звернути увагу, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , як власники земельних ділянок з кадастровими номерами №3221810100:38:001:6004 та № 3221810100:38:001:6005 розпорядились своєю власністю на власний розсуд та побудували житлові будинки на цих земельних ділянках, а відтак витребування у них цих земельних ділянок призведе до невиправданого втручання в їх особисту власність. Відповідачі отримуючи земельну ділянку у власність, та в подальшому здійснюючи відчуження цієї ділянки як громадяни не могли знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вони не повинні нести відповідальність за можливі порушення допущені органом державної влади, так добросовісність відповідачів презюмується, оскільки під час набуття ділянки у власність вони не могли поставити під сумнів дії органу державної влади. У зв`язку із чим просила відмовити у позові.
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначив, що при виділенні Вишгородською міською радою земельних ділянок рішенням, яке оскаржується, законодавство не було порушено, а було враховано саме конкретну ситуацію використання і цільового призначенні землі, що склалася на цій території впродовж тривалого часу. Враховуючи те, що громадська забудова на відповідній території існувала вже більше 20 років і той факт, що мало місце погодження відповідних проектів землеустрою без зауважень уповноваженого органу з охорони навколишнього природного середовища, можна прийти до висновку, що відповідні земельні ділянки не знаходилися у межах прибережної захисної смуги. У даному випадку не можна виходити із загальних нормативних розмірів прибережної захисної смуги, закріпленої у ст. 88 ВК України. Отже, конкретна ситуація що склалася на території садівничого товариства «Дніпро-8» ще до часу виділення земельних ділянок, повинна бути врахована з наявним цільовим призначенням цих земельних ділянок - землі сільськогосподарського призначення, а також існуючої забудови, та обов`язково повинна бути відображена і перенесена у склад і зміст конкретного проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги. Відповідач вважає, що позивач не надав належних, допустимих і достатніх доказів, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду України і розташовані в прибережній захисній смузі. Доводом позивача є кадастровий план ділянок, складений «Регіональним центром розвитку» станом на 28.02.2017 року та ортофотоплани, згідно яких земельні ділянки відповідачів потрапляють у межі природної захисної смуги. Проте такі докази, не можуть вважатись належними та допустимими доказами по даній справі, оскільки видані ТОВ «Регіональний центр розвитку», яке не є уповноваженою законом особою, яка має повноваження для складання кадастрових планів. Вказав, що позивач не надав належних та допустимих доказів (встановлені технічні дані, обміри, зафіксовані в актах перевірок уповноважених органів), на підставі яких можна встановити віддаленість спірних земельних ділянок, в т.ч. ділянки ОСОБА_1 від урізу води на час виділення земельних ділянок, а відповідно знаходження у межах прибережної захисної смуги. Також наголосив, що на належній йому спірній земельній ділянці розташований садовий будинок, який є місцем проживання та реєстрації його, дружини та малолітньої дитини. Відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити у визнанні поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.
Відповідач ОСОБА_15 подала до суду відзив на уточнену позовну заяву в якому зазначила, що чинне законодавство на момент прийняття оскарженого рішення, вимагало визначати прибережні захисні смуги у межах населених пунктів з урахуванням будь-якої містобудівної документації у цій сфері та виходячи з конкретних умов забудови, які склалися на місцевості. Детальним планом території для забудови набережної Київського моря в м. Вишгород, що розроблений Державним підприємством "Науково-дослідним інститутом містобудування" та затверджений п`ятдесят першою сесією VII скликання Вишгородської міської ради Київської області від 04 квітня 2019 № 51/9, визначено, що для набережної Київського моря в м. Вишгород встановлюється прибережна захисна смуга з урахуванням нової концепції формування водоохоронних обмежень в межах населених пунктів та з урахуванням існуючого рельєфу, уздовж берегів водойм прибережні смуги встановлюються завширшки не менше 20 м від урізу води, що відповідає нормальному підпертому рівню водойми. Отже, Вишгородська міська рада Київської області своїм рішенням від 04 квітня 2019 № 51/9 вдруге погодила розмір прибережної смуги не менше 20 м від урізу води. Дане рішення ніким не було оскаржено, а відповідно є чинним. Позивачем не надано жодних письмових доказів на підтвердження того, що на момент прийняття Вишгородською міською радою Київської області 29 грудня 2009 року рішення належні їй земельні ділянки належали до прибережної захисної смуги або до водоохоронної зони. Відомості про будь-які обмеження у використанні належних їй земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення садівництва відсутні. Надані прокурором документи не містять інформації, в якій саме частині відбувається співпадіння земельних ділянок відповідача з прибережною смугою водного об`єкту, не вказано інформацію і про сам водний об`єкт. Просила звернути увагу, що на належних їй земельних ділянках розташовані садові будинки та в разі задоволення позову вона разом з родиною своєї дочки буде позбавлена житла, що протирічить нормам Основного Закону України - Конституції Україні, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Держава ніколи не компенсує їй такі збитки та прокурору про це відомо. На підставі викладеного просила відмовити в позові.
Прокурором до суду двічі було подано відповіді на відзив відповідачів, в яких щодо повноважень на подання прокурором позову в інтересах держави то вказав, що незаконне вибуття з державної власності земель водного фонду у приватну безумовно становить суспільний, публічний інтерес, який полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибули з такої власності. Держгеокадастр та його територіальні органи здійснюють функції контролю за використанням та охороною земель всіх категорій та форм власності, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом про визнання незаконним (недійсним) рішень органів держаної влади щодо розпорядження землею. З огляду на порушення саме Вишгородською міською радою вимог закону при розпорядженні земельними ділянками, та бездіяльність територіальної громади м. Вишгород (як власника земель), прокурором згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» і прийнято рішення про звернення до суду з цим позовом. Спір, що вирішується у даній справі, виник з приводу розпорядження Вишгородською міською радою земельними ділянками всупереч закону та інтересам громади. За інформацією отриманої від Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 22.07.2019 за № 17-08/1526 з метою спростування доводів відповідачів встановлено, що водний об`єкт, розташований поряд з земельними ділянками з кадастровими номерами 3221810100:38:001:0160, 3221810100:38:001:0165, 3221810100:38:001:0166, 3221810100:38:001:0167, 3221810100:038:001:0158, 3221810100:038:001:0159, 3221810100:038:001:6001, 3221810100:038:001:6002, 3221810100:038:001:6003, 3221810100:038:001:0169, 3221810100:38:001:6006, 3221810100:38:001:6007, 3221810100:038:001:6004, 3221810100:038:001:6005, 3221810100:038:001:0168, 3221810100:038:001:0157 це природний водний об`єкт – річка Дніпро, Канівське водосховище, яка має загальну площу водозбору 504000 км2, довжину 2201 км. Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об`єктів необхідно ураховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації. Про необхідність захисту прав та інтересів держави в судовому порядку прокурору стало відомо лише у листопаді 2016 року за результатами опрацювання інформації Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі від 15.11.2016 № 1007-1010-0.2-4173/2-16 та кадастрових планів земельних ділянок, ортофотопланів з відображенням спірних земельних ділянок та прибережної захисної смуги, виготовлених ТОВ «Регіональний центр розвитку», якими підтверджено факт відведення спірних земельних ділянок у приватну власність за рахунок земель водного фонду. Зі змісту самого лише оскаржуваного рішення Вишгородської міської ради про передання в приватну власність спірних земельних ділянок не можливо встановити порушення вимог законодавства, оскільки в ньому не вказувалось за рахунок яких земель відводиться земельна ділянка. Враховуючи, що прокурор є самостійним учасником процесу, наділеним усіма правами сторони процесу, строк позовної давності обчислюється з моменту коли йому стало відомо про допущені порушення вимог законодавства, а саме з моменту вивчення інформації про належність спірних ділянок до земель водного фонду. Твердження відповідача, що територія, на якій було виділено земельні ділянки для садівництва, ще з 1970 року входили до складу земель садівничого кооперативу Садівничий масив «Дніпро» є безпідставними та не підтвердженні жодним доказом який би вказував на наявність у вказаного садівничого кооперативу земель у власності чи користуванні. Також не надано жодного документу, який би вказував на межі земель садівничого кооперативу. При виділенні Вишгородською міською радою спірних земельних ділянок нею не було враховано те, що вказані земельні ділянки відводяться за рахунок земель водного фонду, а саме прибережної захисної смуги р. Дніпро та в продовж тривалого часу вказана територія була вільна від будь яких забудов та не використовувалась для ведення садівництва, що підтверджується викопіюванням з публічної кадастрової карти. Також зазначив, що не відповідає дійсності твердження відповідача, що містобудівна документація, а саме Генеральний план міста Вишгород, розроблена згідно з ними ситуаційна схема розташування земельних ділянок садівничого товариства «Дніпро-8», передбачає розташування на відповідній території ділянок для садівництва. Стосовно наявності об`єктів нерухомості на спірних земельних ділянках заначив, що вирішення заявлених у цій справі позовних вимог, зокрема про повернення власникові спірної земельної ділянки, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 61 постанови від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц і в пунктах 8.5, 8.18 постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, не є вирішенням питання про право власності на житловий будинок, споруджений на частині цієї ділянки. А тому немає підстав вважати, що повернення власникові спірної земельної ділянки унеможливить реалізацію відповідача її прав на житловий будинок. Відтак, доводи відповідача вважає неприйнятними. В силу об`єктивних, видимих природних властивостей спірної земельної ділянки, розташованої менше ніж за 50 м від урізу води, відповідачі не могли не знати про фактичне місцезнаходження цієї ділянки. Проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і за необхідності отримавши правову допомогу перед набуттям у власність цієї ділянки, могли і повинні були знати про те, що зазначена ділянка належить до земель водного фонду та знаходиться у прибережній захисній смузі р. Дніпро. На підставі викладеного наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Калько Д.О. до суду подано додаткові пояснення, в яких зазначив, що обраний прокурором спосіб захисту не є ефективним, не призводить до реального поновлення порушеного права, захисту інтересів територіальної громади, реальної охорони земель комунальної власності та зумовить повторність звернення до суду, оскільки на спірній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна права на який зареєстровано у встановленому законом порядку. Також зазначив, що в будинку зареєстрований неповнолітній ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведені прокурором обґрунтування очевидно вказує на відсутність будь яких протиправних дій або бездіяльності з боку відповідача та вкотре підтверджує ймовірну (у разі задоволення позовних вимог) помилку суб`єктів владних повноважень, без дій яких спірні правовідносини виникнути не могли. На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
В подальшому також від представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Козакової І.В. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначила, що прокурором обрано не вірний спосіб захисту, а тому в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено в повному обсязі. Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою. Заявляючи вимоги негаторного позову про зобов`язання відповідачів повернути у власність територіальної громади м. Вишгород в особі Вишгородської міської ради земельні ділянки, прокурор виходив з того, що за відповідачами зареєстровано право власності на такі спірні земельні ділянки (згідно зі списком). Однак, враховуючи положення ст. 387, 391 ЦК України, актуальну практику Верховного Суду, а також наявні в матеріалах докази на підтвердження реєстрації права власності відповідачів на земельні ділянки, у прокурора відсутні підстави заявляти негаторний позов, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про зобов`язання повернути у власність територіальної громади м. Вишгород в особі Вишгородської міської ради земельні ділянки за відповідними кадастровими номерами згідно зі списком, які розташовані в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області слід відмовити. Окрім того, наголосила про звернення до суду прокурором із пропуском строку позовної давності. З наведених підстав, просила відмовити у задоволені позову.
Окрім того, сторони посилалися на положення Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини про те, що безпідставне та свавільне позбавлення державою особи їх права власності на майно, яке вони добросовісно набули та продовжують володіти, буде порушенням прав людини, яке є неспівмірним з метою та не переслідує легітимної мети в інтересах суспільства.
Відповідач ОСОБА_11 подав до суду додаткові пояснення по справі, відповідно до яких просив врахувати положення Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12.03.2025 року № 4292-IX та відмовити у задоволені позову в повному обсязі, окрім заперечень наданих відповідачами раніше, також і у зв`язку з наявністю додаткової підстави для відмови у позові, а саме неможливістю витребування земельної ділянки у добросовісного набувача майна, якщо минуло 10 років з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності такої земельної ділянки у приватну власність.
Від відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 надійшли додаткові пояснення, в яких просили відмовити у задоволені позову, окрім заперечень наданих відповідачами раніше, також і у зв`язку неможливістю витребування земельної ділянки у добросовісного набувача майна, якщо минуло 10 років з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності такої земельної ділянки у приватну власність.
Окрім того, з вказаних підстав просила відмовити у задоволенні позову і представник відповідача ОСОБА_15 - адвокат Науменко С.Б. подавши відповідне клопотання. 
Від відповідача ОСОБА_9 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що надані позивачем докази на підтвердження накладання належної йому земельної ділянки на землі водного фонду не є належними доказами, оскільки ТОВ «Регіональний центр розвитку» є некомерційною організацією, основною метою діяльності якої є отримання прибутку та основним КВЕДом є діяльність агентств нерухомості. Окрім цього, ТОВ «Регіональний центр розвитку» спеціалізується на наданні широкого спектру послуг. При цьому матеріали справи не містять доказів, що свідчили про наявність у працівників ТОВ «Регіональний центр розвитку» відповідної освіти та спеціалізованих знань. Надана позивачем інформація є недостатньою, оскільки з її змісту вбачається, що вона була складена на підставі викопіювання з ортфотоплану без виходу на місцевість для встановлення дійсного розміру прибережної захисної смуги в районі розташування спірних земельних ділянок. З наданих схем викопіювання щодо накладення спірних земельних ділянок не вказано яким чином було виміряно ширину прибережної захисної смуги, який при цьому вбрався уріз води, хто саме здійснював виміри, які обладнання при цьому використовувались.. Крім того, зазначив, що встановлені накладення не можуть вважатися достовірними, враховуючи, що вони здійснювалися у 2017 році, а рішення Вишгородською міською радою № 31/16 щодо передачі земельних ділянок у приватну власність прийнято 29.12.2009 року. Посилаючись на практику Верховного Суду, вказав, що єдиним допустимим та належним доказом, який може підтвердити або спростувати факт накладення спірних земельних ділянок є судова земельно-технічна експертиза. Вказав, що позивач заявлено негаторний позов, проте 12.03.2025 року ВР прийнято Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ, який набрав чинності 09.04.2025 року, яким встановлено, що належним способом захисту в даній справі є саме віндикаційний позов. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Відтак, позивачем було подано негаторний позов (ст. 391 ЦК України)ч. 2 ст. 152 ЗК України, проте згідно ч. 2 ст. 391 ЦК України мав бути віндикаційний (ст. 388 ЦК України), що є підставою для відмови в позові. Також, наголосив, що є добросовісним набувачем земельної ділянки, оскільки набув на неї право власності за відплатним договором купівлі-продажу, який є чинним, укладеним відповідно до вимог законодавства та на момент її придбання не існувало жодних заборон чи обмежень щодо її відчуження. Починаючи з 09.04.2025 року для нових позовів, а також позовів щодо яких судом першої інстанції не ухвалено рішення, про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, мають застосовуватися нові положення, в тому числі і щодо долучення до матеріалів справи експертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки, яка здійснена в порядку визначеному законом, та внесення на депозитний рахунок суду коштів у сумі вартості спірної земельної ділянки. Окрім іншого, вказав, що позбавлення особи права на земельну ділянку без будь-якої компенсації є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Представник відповідача ОСОБА_14 - адвокат Любченко Т.С. подала до суду письмові пояснення в яких вказала, що відповідач ОСОБА_31 є добросовісних набувачем спірних земельних ділянок, а тому просила відмовити в задоволенні позову тому числі із цих підстав. 
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення в судових дебатах, згідно яких просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, враховуючи те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, передбачений законодавством; не наведено належних підстав та доказів на підтвердження своїх вимог; не наведено порушень законодавства, які здійснили відповідачі при передачі та отриманні земельних ділянок у приватну власність; враховуючи обов`язковість врахування положень Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» щодо ст. 388 ЦК України, які захищають права добросовісного набувача майна.
Представник відповідача ОСОБА_14 - адвокат Любченко Т.С. подала до суду письмові пояснення в судових дебатах, згідно яких просила відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 3221810100:38:001:0157 3221810100:38:001:0162, які належать ОСОБА_14 . Зазначила, що обставини справи свідчать про добросовісне та правомірне набуття ОСОБА_14 спірних земельних ділянок, а саме: ОСОБА_14 набув земельні ділянки на підставі відплатних договорів, укладених у встановленій законом формі та спосіб; на момент укладення договорів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь-які заборони, обтяження або інші обмеження щодо відчуження спірних земельних ділянок, що надавало ОСОБА_14 обґрунтовані підстави покладатися на відомості офіційного реєстру; укладені між сторонами договори купівлі-продажу земельних ділянок відповідають усім вимогам Цивільного кодексу України щодо форми правочину, його змісту та порядку вчинення, є відплатними, укладеними у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, сторонами з належною цивільною дієздатністю, спрямованими на реальне настання правових наслідків та такими, що відповідають вимогам статей 203, 204, 205, 207 - 210, 655, 657 ЦК України; Вишгородська міська рада мала намір на відчуження (передачу у власність першим набувачам) спірних земельних ділянок, тобто спірні земельні ділянки вибули з її волі у 2009 році; рішення Вишгородської міської ради від 29 грудня 2009 року № 31/16 є чинним, як і договори купівлі-продажу земельних ділянок; ОСОБА_14 діяв відповідно до принципів добросовісності, розумності та справедливості; відсутні жодні обставини, передбачені частиною першою статті 388, статтями 203, 204, 215 ЦК України. Щодо застосування положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-IX, зазначила, що оскільки Закон № 4292-IX набрав чинності 09.04.2025 року, тобто на час розгляду справи судом першої інстанції, його положення мають ретроспективну дію. Надана позивачем інформація як підтвердження розташування земельних ділянок кадастрові номери 3221810100:38:001:0157 та 3221810100:38:001:0162 у межах прибережної захисної смуги Київського водосховища не може вважатися достовірною. Крім того, вказала, що, графічні матеріали були підготовлені в 2017 році, тоді як рішення Вишгородської міської ради № 31/16 про передачу земельних ділянок у приватну власність було ухвалене ще 29.12.2009 року. Отже, такі матеріали вважає не належними та допустимими доказами обставин, що мали місце на дату прийняття рішення.
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Козакова І.В. подала до суду промову у судових дебатах, в яких зазначила, що прокурором обрано не вірний спосіб захисту, а тому в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено в повному обсязі. Вказала, що у прокурора відсутні підстави заявляти негаторний позов, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про зобов`язання повернути у власність територіальної громади м. Вишгород в особі Вишгородської міської ради земельні ділянки за відповідними кадастровими номерами згідно зі списком, які розташовані в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області, слід відмовити. Також, зазначила, що прокуратура була обізнана про прийняте рішення та зобов`язана була вжити належних засобів реагування у випадку встановлення порушень у 2009 році, виходячи із своїх функцій та повноважень загального нагляду, визначених в Законі України «Про прокуратуру» 1991 року (в редакції станом на 2009 рік). На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 .
Від відповідача ОСОБА_16 до суду також надійшли письмові пояснення у судових дебатах, в яких у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Окрім раніше наданих пояснень зазначив, що понад 20 років тому на узбережжі річки Дніпро, органами влади Вишгородського району було передано в користування ряду створених в той час садових товариств, в тому числі «Дніпро-8» по декілька гектарів землі для садівництва та огородництва. Земельні ділянки содовим товариствам були виділені в межах 100 метрової зони від русла річки Дніпро. У 2009 році Вишгородською міською радою було проведено інвентаризацію використання землі в садовому товаристві «Дніпро-8», під час якої встановлено, що ряд земельних ділянок на території садового товариства є вільним. Саме ці вільні земельні ділянки і були 29.12.2009 року спірним рішенням міської ради передані безоплатно у власність відповідачам для ведення садівництва. Тобто, міською радою були передані відповідачам у власність земельні ділянки, які на час прийняття вже тривалий термін перебували у користуванні СТ «Дніпро-8», а не виділялися з вільних земельних ділянок Вишгородської міської ради та водного фонду. Рішення Вишгородською міською радою було прийнято у відповідності до положення ч. 4 ст. 88 Водного кодексу України та п. 10 «Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 486 від 08.05.1996 року. З моменту передачі земельних ділянок відповідачам на підставі дійсних державних актів на землю було укладено ряд правочинів уповноваженими державою органами та особами, що засвідчує дійсність, правомірність та відповідність до закону таких правочинів. З моменту проведення інвентаризації вільних земельних ділянок СТ «Дніпро-8» і до сьогодні жодних оскаржень даного процесу не відбулося, винних осіб які могли скоїти протиправні дії під час інвентаризації не має, що свідчить про законність та правомірність зазначеного процесу, а відтак й виділення земельних ділянок вважає законним. Також, просив звернути увагу на той факт, що позивачем оскаржується лише частина земельних ділянок СТ «Дніпро-8», що межує з узбережжям річки Дніпро, а не всі земельні ділянки садового товариства, які також знаходяться в межах узбережжя річки Дніпро, що суперечить ст. 21, 24 Конституції України. 
Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача Вишгородської міської ради Київської області будучи належним чином повідомленим про місце, день та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. 
Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві, додаткових поясненнях та поясненнях в судових дебатах. 
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Козакова І.В. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні, надала аналогічні пояснення викладеним у письмовій промові у судових дебатах. 
Інші сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.
Представник третьої особи Головного Управління Держгеокадастру в Київській області будучи належним чином повідомленим про місце, день та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_32 , суду пояснив, що ним за результатом проведеної комплексної судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи складено висновок від 08.09.2020 року № 26/52-19-20. Зазначив, що ним разом із геодезистом була оглянута земельна ділянка із кадастровим номером 3221810100:38:001:6005 та після її огляду з урахування поданих для проведення експертизи документів було проведено дослідження, проте надати категоричну відповідь щодо перебування земельної ділянки із кадастровим номером 3221810100:38:001.6005 з будівлями та спорудами в межах прибережної захисної смуги м. Вишгорода не має можливості.
Заслухавши пояснення сторін, експерта, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що рішенням Вишгородської міської ради № 31/16 від 29.12.2009 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва в садовому товаристві «Дніпро-8» з уточненням площ після проведення інвентаризації наступним громадянам: ОСОБА_5 , ОСОБА_19 . ОСОБА_20 , ОСОБА_3 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .
На підставі вказаного рішення Вишгородської міської ради видано державні акти на право власності на земельні ділянки:
- ОСОБА_5 серії ЯЛ № 325150 на земельну ділянку площею 0,0906 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0157 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_19 серії ЯЛ № 325151 на земельну ділянку площею 0,0995 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0158 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_20 серії ЯЛ № 325152 на земельну ділянку площею 0,1078 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0159 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_3 серії ЯЛ № 325153 на земельну ділянку площею 0,0899 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0160 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_21 серії ЯЛ № 325154 на земельну ділянку площею 0,1051 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0161 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_6 серії ЯЛ № 325155 на земельну ділянку площею 0,0928 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0162 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_22 серії ЯЛ № 325156 на земельну ділянку площею 0,0907 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0163 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області.
- ОСОБА_7 серії ЯЛ № 325157 на земельну ділянку площею 0,0975 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0164 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_8 серії ЯЛ № 325158 на земельну ділянку площею 0,0870 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0165 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_28 серії ЯЛ № 325159 на земельну ділянку площею 0,0944 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_10 серії ЯЛ № 325160 на земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0167 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_24 серії ЯЛ № 325161 на земельну ділянку площею 0,0952 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0168 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області;
- ОСОБА_25 серії ЯЛ № 325162 на земельну ділянку площею 0,0900 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0169 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородська міська рада, Київської області.
В подальшому ОСОБА_19 на підставі договору дарування від 24.09.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 1508 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0158 ОСОБА_26 .
ОСОБА_26 на підставі договору дарування від 17.05.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 1050 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0158 ОСОБА_13 .
ОСОБА_20 на підставі договору дарування від 24.09.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 1470 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0159 ОСОБА_26 .
В свою чергу ОСОБА_26 на підставі договору дарування від 17.05.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 1051 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0159 ОСОБА_13 .
ОСОБА_21 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.04.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 762 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0161 ОСОБА_27 .
В подальшому ОСОБА_27 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 879 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхніч Тетяною Іванівною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0161 ОСОБА_13 .
ОСОБА_22 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.10.2016 зареєстрованого в реєстрі за № 1437 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Коноваловою Вікторією Миколаївною відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0163 ОСОБА_23 .
В свою чергу ОСОБА_23 на підставі договору дарування від 27.10.2016 зареєстрованого в реєстрі за № 1469 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Коноваловою Вікторією Миколаївною відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0163 ОСОБА_1 .
ОСОБА_24 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.10.2016 зареєстрованого в реєстрі за № 51 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Дударєвою Інною Юріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0168 ОСОБА_11 .
ОСОБА_25 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2016 зареєстрованого в реєстрі за № 393 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0169 ОСОБА_12 .
ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0906 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0157 згідно договору купівлі-продажу № 1850 від 02.11.2017 відчужила ОСОБА_14 .
ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0995 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0158 згідно договору купівлі-продажу № 53 від 14.01.2018 відчужив ОСОБА_15 .
ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,1078 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0159 згідно договору купівлі-продажу № 54 від 14.01.2018 відчужив ОСОБА_15 .
ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,1051 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0161 згідно заяви № 1781 від 19.05.2017 розділив на три земельні ділянки площею 0,0359 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6001, площею 0,0292 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6002, площею 0,0400 га для ведення садівництва з кадастровим номером 3221810100:38:001:6003.
Земельну ділянку площею 0,0359 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6001 ОСОБА_13 відчужив згідно договору купівлі-продажу № 56 від 15.01.2018 ОСОБА_15 .
Земельну ділянку площею 0,0292 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6002 ОСОБА_13 відчужив згідно договору купівлі-продажу № 58 від 15.01.2018 ОСОБА_15 .
Земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6003 ОСОБА_13 відчужив згідно договору купівлі-продажу № 60 від 15.01.2018 ОСОБА_15 .
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0928 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0162 згідно договору купівлі-продажу № 1852 від 02.11.2017 відчужила ОСОБА_14 .
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0907 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0163 згідно заяви № 7223 від 12.10.2017 розділив на дві земельні ділянки площею 0,0194 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6006, та земельну ділянку площею 0,0713 з кадастровим номером 3221810100:38:001:6007.
Земельну ділянку площею 0,0194 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6006 ОСОБА_1 згідно договору дарування земельної ділянки № 7121 від 13.11.2018 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу відчужив ОСОБА_17 .
ОСОБА_7 земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0164 згідно заяви № 2001 від 09.10.2017 розділив на дві земельні ділянки площею 0,0415 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6004 та земельну ділянку площею 0,056 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6005.
В подальшому ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,056 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6005 згідно договору купівлі-продажу № 3923 від 17.11.2017 відчужив ОСОБА_16 .
ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0167 згідно договору дарування земельної ділянки № 2096 від 19.07.2018 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченко Р.О. відчужив ОСОБА_33 .
ОСОБА_34 земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0167, згідно договору купівлі-продажу № 1318 від 09.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою В.М., відчужив ОСОБА_18 .
З договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.12.2010 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166, розташована на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району Київської області, з 10 грудня 2010 року перебуває у приватній власності ОСОБА_9 . Перехід права власності зареєстрований 13.04.2011 року Управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області, про що зроблена відповідна відмітка на державному акті на право власності на земельну ділянку.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру інформація про право власності на вказану земельну ділянку відсутня.
Згідно кадастрових планів земельних ділянок та ортофотоплану з відображенням спірних земельних ділянок та прибережної захисної смуги, виготовлених ТОВ «Регіональний центр розвитку» земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221810100:38:001:0157, 3221810100:38:001:0158, 3221810100:38:001:0159, 3221810100:38:001:0160, 3221810100:38:001:0161, 3221810100:38:001:0162, 3221810100:38:001:0163, 3221810100:38:001:0164, 3221810100:38:001:0165, 3221810100:38:001:0166, 3221810100:38:001:0167, 3221810100:38:001:0168, 3221810100:38:001:0169 знаходиться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища р. Дніпро, а саме в межах 100 метрової захисної смуги.
Відповідно до інформації Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 16.05.2019 року № 17-08/1063 водний об`єкт, розташований поряд з земельними ділянками з кадастровими номерами 3221810100:38:001:0160, 3221810100:38:001:0165, 3221810100:38:001:0166, 3221810100:38:001:0167, 3221810100:038:001:0158, 3221810100:038:001:0159, 3221810100:038:001:6001, 3221810100:038:001:6002, 3221810100:038:001:6003, 3221810100:038:001:0169, 3221810100:38:001:6006, 3221810100:38:001:6007, 3221810100:038:001:6004, 3221810100:038:001:6005, 3221810100:038:001:0168, 3221810100:038:001:0157 це природний водний об`єкт – річка Дніпро, Канівське водосховище, яка має загальну площу водозбору 504000 км2, довжину 2201 км.
З листа Вишгородської міської ради від 12.02.2013 року № 2-28/236 вбачається, що рішення № 31/16 від 29.12.2009 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» прийнято Вишгородською міською радою на підставі заяв громадян, копій паспортів громадян України, ідентифікаційних кодів, довідок про членство у садовому товаристві «Дніпро-8» та технічних матеріалів, кадастрові плани, схема розміщення земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва у садівницькому товаристві, яка була погоджена головним архітектором Вишгородського району Ликовим Д.І., начальником управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Рачинським О.С., головою СТ «Дніпро-8», представником Вишгородської міської ради. Межі земельних ділянок були встановлені, площа земельних ділянок була визначена землевпорядною організацією до 1 кв.м. Цільове призначення не змінювалося. Отже, відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та відповідно до п. 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 року № 677, відведення земельних ділянок повинно здійснюватися не на підставі проектів землеустрою, а на підставі технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на землю (які були складені, погоджені Управлінням Держкомзему України у Вишгородському районі та відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Вишгородської РДА, обліковані в земельно-кадастровій базі Вишгородського району). У виготовлених землевпорядною організацією кадастрових планах обтяження та обмеження не вказувались. За інформацією Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі, земельні ділянки, які відводились належали до категорії земель – землі лісогосподарського призначення. Тому у міської ради було достатньо підстав для прийняття даного рішення. 
Листом Головне управління Держгеокадастру у Київській області від 14.05.2019 року № 29-10-0.221-6593/2-19 у відповідь на адвокатський запит адвоката Зайченко К.С., яка діє в інтересах ОСОБА_7 повідомило, що відповідно да наданої інформації Відділом у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (лист № 1149/408-19-0.25 від 13.05.2019) за даними, що міститься в Державному земельному кадастрі, відсутні відомості щодо встановлення прибережної захисної смуги р. Дніпро в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:001:0164.
Листом Головне управління Держгеокадастру у Київській області від 14.05.2019 року № 29-10-0.221-6596/2-19 у відповідь на адвокатський запит адвоката Зайченко К.С., яка діє в інтересах ОСОБА_16 повідомило, що відповідно да наданої інформації Відділом у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (лист № 1147/408-19-0.25 від 13.05.2019) за даними, що міститься в Державному земельному кадастрі, відсутні відомості щодо встановлення прибережної захисної смуги р. Дніпро в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:001:6005.
Листом Головне управління Держгеокадастру у Київській області від 14.05.2019 року № 29-10-0.221-6594/2-19 у відповідь на адвокатський запит адвоката Зайченко К.С., яка діє в інтересах ОСОБА_7 повідомило, що відповідно да наданої інформації Відділом у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (лист № 1148/408-19-0.25 від 13.05.2019) за даними, що міститься в Державному земельному кадастрі, відсутні відомості щодо встановлення прибережної захисної смуги р. Дніпро в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:38:001:6004.
З висновку судового експерта Черніна Я.О. від 08.09.2020 року № 26/52-19-20 складено за замовленням адвоката Зайченко К.С., яка діє в інтересах ОСОБА_16 , ОСОБА_7 за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи встановлено, що за наданими даними на експертизу, в Державною земельному кадастрі України відсутні відомості щодо встановлення прибережної захисної смуги р. Дніпро в межах земельної ділянки із кадастровим номером: 3221810100:38:001:6005 та Детальний план території для забудови в районі розташування садових товариств біля Канівського моря в м. Вишгород, на якій розташовані земельна ділянка із кадастровими номерами 3221810100:38:001:6005 не затверджувався, не має можливості надати категоричну відповідь щодо перебування земельної ділянки із кадастровим номером 3221810100:38:001.6005 з будівлями та спорудами в межах прибережної захисної смуги м. Вишгорода. Якщо розглядати за аналогію затвердженого Детального плану території для забудови набережної Київського моря в м. Вишгород, розроблений Державним підприємством "Науково-дослідним інститутом містобудування" в 2019 році, яким встановлена прибережна смуга для набережної Київського моря в м. Вишгород завширшки не менше 20 м, то можливо імовірно припустити, що в такому випадку земельна ділянка із кадастровим номером 3221810100:38:001:6005 знаходиться за межами прибережної захисної смуги. У дослідницькій частині докладно наведено - земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:001:6005 находиться від до урізу води на відстані в межах 25,75 м - 28,48 м. Для уявлення розташування земельної ділянки від урізу води та відстані до неї відображено на плані у додатку № 1. Відповідно до приписів ст. 88 ВКУ прибережна захисна смуга в існуючих населених пунктах встановлюється з урахуванням містобудівної документації, де детальний план території населеного пункту є одним із складових містобудівної документації.
15.01.2025 року відповідачем ОСОБА_1 було направлено запит до Вишгородської міської ради, з проханням: надати належним чином завірені копії витягу та/або викопіювання з графічних матеріалів «Детального плану території для будівництва та обслуговування садових будинків в м. Вишгород Вишгородського району Київської області», який затверджений рішенням Вишгородської міської ради Київської області від 19.12.2024 № 51/28 з інформацією та графічним зазначенням і позначенням прибережної захисної смуги річки Дніпро відносно земельних ділянок з кадастровими номерами: 3221810100:38:001:6007; 3221810100:38:001:6006; 3221810100:38:001:0167, в межах розташування садових будинків садівничого товариства Дніпро-8 по вул. Садова 28 Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, масив Дніпро.
Згідно відповіді Вишгородської міської ради від 21.01.2025 року № 02-15-4(ЗПІ) станом на січень 2025 року матеріали містобудівної документації «Детальний план території для будівництва та обслуговування садових будинків в м. Вишгород Вишгородського району Київської області», затверджені рішенням № 51/28 від 19.12.2024 Вишгородської міської ради, не внесені до Державного земельного кадастру та проект землеустрою щодо організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів на землі в межах зазначеного Детального плану території не розроблявся. До внесення відомостей містобудівної документації до Державного земельного кадастру чинні обмеження, встановлені ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України.
Зазначено, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» до 01 січня 2025 року розмір прибережних захисних смуг у межах населених пунктів може змінюватися детальним планом території, розробленим з урахуванням вимог цього закону щодо складу та змісту містобудівної документації на місцевому рівні або проектом землеустрою.
17.02.2025 року ОСОБА_1 звернувся з запитом про надання інформації до ДП «НДПІ містобудування», оскільки інститут на виконання рішення Вишгородської міської ради № 44/14 від 25.03.2015 був розробником містобудівної документації «Детальний план території для будівництва та обслуговування садових будинків в м. Вишгород Вишгородського району Київської області» і особою відповідальною за внесення матеріалів містобудівної документації до Державного земельного кадастру.
20.02.2025 року ДП «НДПІ містобудування» надано відповідь на запит ОСОБА_1 № 536/20/02/-519, в якій зазначено, що на виконання рішення Вишгородської міської ради № 44/14 від 25.03.2015 року ДП «НДПІ містобудування» відповідно до договору № 2022-51 від 21.02.2022 року було розроблено містобудівну документацію «Детальний план території для будівництва та обслуговування садових будинків в м. Вишгород Вишгородського району Київської області.» Серед іншого ДПТ встановлює розмір та межі прибережної захисної смуги річки Дніпро в межах м. Вишгород Вишгородського району Київської області. 19.12.2024 року Вишгородською міською радою Київської області було прийнято рішення № 51/28 «Про затвердження містобудівної документації «Детальний план території для будівництва та обслуговування садових будинків в м. Вишгород Вишгородського району Київської області». Для внесення відомостей містобудівної документації «Детальний план території для будівництва та обслуговування садових будинків в м. Вишгород Вишгородського району Київської області» до Державного земельного кадастру, ДП «НДПІ містобудування» як розробником технічної документації було подано матеріали містобудівної документації для реєстрації до Державного земельного кадастру. На даний час містобудівна документація «Детальний план території для будівництва та обслуговування садових будинків в м. Вишгород Вишгородського району Київської області», яку подав ДП «НДПІ містобудування» внесена та зареєстрована у Державному земельному кадастрі.
Згідно з даними Витягу з Державного земельного кадастру про землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць від 18.02.2025 року номер витягу НВ-6800587402025 у Державному земельному кадастрі обліковується функціональна зона 024:403020:0000000336, площею 0,934 гектарів, яка визначає прибережну захисну смугу річки Дніпро в межах розташування садових будинків садівничого товариства Дніпро-8 по вул. Садова 28 Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, масив Дніпро.
Згідно графічних матеріалів містобудівної документації «Детальний план території для будівництва та обслуговування садових будинків в м. Вишгород Вишгородського району Київської області» межа прибережної захисної смуги у функціональній зоні 024:403020:0000000336 становить від 25 до 32 метрів.
Враховуючи встановлену в «Детальному плані території для будівництва та обслуговування садових будинків в м. Вишгород Вишгородського району Київської області» та зареєстровану у Державному земельному кадастрі межу прибережної захисної смуги річки Дніпро у розмірі від 25 до 32 м, земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221810100:38:001:0167; 3221810100:38:001:6006; 3221810100:38:001:6007; 3221810100:38:001:6001; 3221810100:38:001:6002; 3221810100:38:001:6003; 3221810100:38:001:0158; 3221810100:38:001:0159; 3221810100:38:001:0168; 3221810100:38:001:0169; 3221810100:38:001:0160; 3221810100:38:001:0165 знаходяться поза межами прибережної захисної смуги річки Дніпро.
Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор посилався на те, що всупереч ст. ст. 58, 59, 60, 61, 84 Земельного кодексу України, ст. ст. 4, 6, 80, 85, 88, 89 Водного кодексу України Вишгородською міською радою передано у приватну власність спірні земельні ділянки водного фонду в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту загальнодержавного значення - річки Дніпро для ведення садівництва, де заборонено розорювання земель, а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч.1 ст.14 Конституції України).
Так, згідно зі ст.ст. 19, 20 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.
За положеннями ч.1 ст.58 ЗК України (у редакції, чинній на час передання безоплатно у власність) та ст. 4 Водного кодексу України (у редакції, чинній на час передання безоплатно у власність) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.
Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Статтею 59 ЗК України встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Хоча у частині першій статті 59 ЗК України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим стаття 59 ЗК України у частинах другій-четвертій закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість їх використання для визначених цілей на умовах оренди.
Відповідно до пункту «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України та пункту «д» частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків передбачених законодавством.
Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України, зокрема, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України).
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).
За змістом положень ЗК України землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.
Відповідно до статті 60 ЗК України (у редакції, чинній на час прийняття рішення щодо передачі земельних ділянок у власність), вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. 
Згідно статті 88 ВК України (у редакції, чинній на час прийняття рішення щодо передачі земельних ділянок) з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. 
Згідно зі статтею 61 ЗК України та статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойом та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добривів тощо.
Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.
Ширина прибережних захисних смуг визначена ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України, ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України для великих річок, водосховищ на них та озер – 100 метрів та становить для великих річок 100 метрів від урізу води та якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Згідно з Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року №486 (далі Порядок № 486), у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 ВК України. Межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, крім випадків, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», та/або комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, та/або генеральними планами населених пунктів, які розробляються в порядку, визначеному ЗК України, Законами України «Про землеустрій» і «Про регулювання містобудівної діяльності», зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівні. Назва, склад та зміст проекту землеустрою визначаються замовником з урахуванням характеристик території конкретного об`єкта землеустрою.
Отже, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється спеціальний порядок надання й використання.
Прибережна захисна смуга частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). 
Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).
Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі № 923/466/17.
Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 року в справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15.09.2020 року в справі № 469/1044/17 (пункт 68)].
Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними [постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року в справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 року в справі № 610/1030/18 (пункт 40)].
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 року в справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 року в справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 року в справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
Так, усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2022 року в справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 5 липня 2023 року в справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12. Вересня 2023 року в справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11 червня 2024 року в справі № 925/1133/18, пункт 143).
Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону, не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2019 року в справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року в справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року в справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року в справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 8 серпня 2023 року в справі № 910/5880/21 (пункт 53).
Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12 вересня 2023 року в справі № 910/8413/21 (пункт 181).
Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на землі водного фонду. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення.
За статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року в справі № 910/2592/19).
Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Як слідує з аналізу частини першої статті 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою передбачене лише для такої земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності. Оскільки право постійного користування земельною ділянкою приватної власності законом не передбачено, то наявність у відповідачів права приватної власності на земельну ділянку є перешкодою для здійснення територіальною громадою м. Вишгород права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, яка розташована на території Вишгородської міської ради.
Отже, територіальній громаді належить право на захист від порушень, пов`язаних із володінням земельною ділянкою.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 60).
З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем.
Крім того, положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує таке втручання легітимну мету; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним такій меті.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального («суспільного», «публічного») інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення від 2 листопада 2004 року в справі «Tregubenko v. Ukraine», заява № 61333/00, пункт 54).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо добросовісна особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.
У пункті 71 рішення від 20 жовтня 2011 року в справі «Rysovskyy v. Ukraine» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначені вище гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна, не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (див. пункти 257, 258 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21).
У такій категорії справ, досліджуючи, чи добросовісно діє особа - набувач майна, суду слід з`ясувати, чи могла така особа знати або обґрунтовано припускати, зокрема, що земельна ділянка, яку вона набуває, є такою, що належить до земель водного фонду, чи дотримані інші критерії добросовісного набуття майна.
ОСОБА_5 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_3 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 отримали спірні земельні ділянки на підставі оспорюваного рішення Вишгородської міської ради у 2009 році та державних актів про право власності на землю. Тобто, процес набуття права приватної власності на спірні земельні ділянки здійснювався за рішенням уповноваженим на те органом виконавчої влади.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. 
Таким чином, Вишгородська міська рада повинна була неухильно виконувати положення Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та чинне законодавство з метою своєчасного виявлення порушень та негайного реагування на їх усунення.
У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3).
Споживач послуг міських рад презюмує, що його рішення є законними та такими, що прийняті в межах компетенції.
У справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Крім того, варто зазначити, що захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Позбавлення права власності має бути здійснене відповідно до закону, необхідним у демократичному суспільстві і спрямованим на досягнення «справедливого балансу» між інтересами суспільства та інтересами заявника.
Перевіряючи дотримання «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав людини, ЄСПЛ у рішенні від 16 лютого 2017 року у справі «Кривенький проти України» констатував порушення такого балансу у зв`язку з позбавленням заявника права на земельну ділянку без надання будь-якої компенсації або іншого відповідного відшкодування, тобто порушення Україною статті 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ зробив висновок, що мало місце непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Право власності та право користування земельною ділянкою набуваються в порядку, визначеному ЗК України, який також передбачає вичерпний перелік підстав для припинення таких прав. Однією з підстав для припинення права власності та права користування земельною ділянкою є вилучення (викуп) земельної ділянки для суспільних потреб. При цьому ЗК України встановлює гарантії дотримання прав власників землі та землекористувачів у зв`язку з таким вилученням (викупом). Зокрема, статтею 156 цього Кодексу передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом. З огляду на це відсутність можливості реалізації власниками землі та землекористувачами права на отримання такого відшкодування є порушенням не лише зазначених норм ЗК України, а й статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Отже, суди під час розгляду справ, пов`язаних із захистом права власності на землю чи права землекористування, повинні неухильно дотримуватися положень ЗК України щодо підстав для припинення прав на землю та гарантій, встановлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо захисту права власності.
У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, заява №29979/04 ЄСПЛ визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції, зокрема державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Виходячи зі змісту пунктів 32 - 35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».
У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на «його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».
Стороною позивача не доведено тих обставин, які б свідчили про недобросовісність набування права приватної власності на спірні земельні ділянки всіма власниками та попередніми власниками, а обґрунтування позову фактично зводиться до порушень з боку міської ради та їхніх посадових осіб, які і повинні згідно законодавства нести відповідальність у разі заподіяння державі майнової шкоди.
При цьому протягом тривалого часу держава визнає і визнавала, зареєстроване в установленому законом порядку титульне право власності всіх власників спірних земельних ділянок.
Підстави вважати, що набуття права власності на спірні земельні ділянки відповідачами та попередніми власниками відбулося з боку порушення ними законного порядку у суду відсутні.
За таких умов, слід дійти висновку, що запропоноване в позові втручання в права власників, добросовісних набувачів майна, є явно непропорційним, призведе до істотного дисбалансу прав та інтересів добросовісних набувачів і порушення їхніх прав в розумінні вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, призведе до невиправданого втручання в право мирно володіти своїм майном, коли умови будь-якої компенсації відповідачам на дотримання принципу пропорційності та балансу інтересів позивачем не розроблялись і на розгляд суду не висунуті.
Підстави вважати, що набуття права власності на спірні земельні ділянки відповідачами та попередніми власниками відбулось з боку порушення ними законного порядку у суду відсутні.
Вказана правова позиція ґрунтується на постанові Великої Палати Верховного Суду України від 12.12.2018 року у справі № 367/2259/15.
У той же час суд зазначає, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року, згідно якого відповідні норми ЦК та ЦПК України викладено в новій редакції.
Так, відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо:
1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень;
2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:
1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;
2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.
Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною.
Дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало:
а) до об`єктів критичної інфраструктури;
б) до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави;
в) до об`єктів та земель оборони;
г) до об`єктів або територій природно-заповідного фонду, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів (територій) на момент вибуття з володіння;
ґ) до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння;
д) до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Згідно ст. 390 ЦК України, власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.
Власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.
Добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.
Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.
Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
Обов`язковість врахування положень Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також відображено у постановах Верховного Суду, зокрема від 30 квітня 2025 року у справі № 686/14711/21, від 07 травня 2025 року у справі № 128/680/21, від 21 травня 2025 року у справі № 678/1280/21.
Згідно ч. 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2022 року в справі № 908/976/19 виснувала, зокрема, що перевірка добросовісності набувача майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування/повернення майна.
Добросовісність чи недобросовісність особи це правовий висновок, який робиться судом на підставі встановлених обставин справи, які можуть про це свідчити. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/20528/21.
Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ст. 125 ЗК України (в редакції чинній на момент безоплатної передачі земельних ділянок), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції чинній на момент безоплатної передачі земельних ділянок), право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Судом встановлено та не оспорюється сторонами, те що видано державні акти:
- ОСОБА_5 , серії ЯЛ № 325150 на земельну ділянку площею 0,0906 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0157 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області; який 16.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202119; 
- ОСОБА_3 , серії ЯЛ № 325153 на земельну ділянку площею 0,0899 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0160 для ведення садівництва, розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202129; 
- ОСОБА_6 , серії ЯЛ № 325155 на земельну ділянку площею 0,0928 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0162 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202127;
- ОСОБА_7 , серії ЯЛ № 325157 на земельну ділянку площею 0,0975 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0164 для ведення садівництва розташована в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202125;
- ОСОБА_8 , серії ЯЛ № 325158 на земельну ділянку площею 0,0870 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0165 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської рада, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202124;
- ОСОБА_28 , серії ЯЛ № 325159 на земельну ділянку площею 0,0944 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202120;
- ОСОБА_10 , серії ЯЛ № 325160 на земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0167 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202002;
- ОСОБА_19 , серії ЯЛ № 325151 на земельну ділянку площею 0,0995 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0158 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202128;
- ОСОБА_21 , серії ЯЛ № 325154 на земельну ділянку площею 0,1051 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0161 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202130;
- ОСОБА_22 , серії ЯЛ № 325156 на земельну ділянку площею 0,0907 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0163 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202126;
- ОСОБА_24 , серії ЯЛ № 325161 на земельну ділянку площею 0,0952 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0168 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202123;
- ОСОБА_25 , серії ЯЛ № 325162 на земельну ділянку площею 0,0900 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0169 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 17.09.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202122;
- ОСОБА_20 , серії ЯЛ № 325152 на земельну ділянку площею 0,1078 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0159 для ведення садівництва розташовану в садовому товаристві «Дніпро-8», Вишгородської міської ради, Київської області, який 05.11.2010 року зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі під № 011094202791.
При цьому відповідно до ст.ст. 125 та 126 ЗК України у редакції, чинній на момент такої передачі, право власності у останніх виникло з моменту одержання зазначених державних актів та їх державної реєстрації.
У подальшому ОСОБА_19 на підставі договору дарування від 24.09.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 1508 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0158 ОСОБА_26 .
ОСОБА_26 на підставі договору дарування від 17.05.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 1050 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0158 ОСОБА_13 .
ОСОБА_20 на підставі договору дарування від 24.09.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 1470 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0159 ОСОБА_26 .
В свою чергу ОСОБА_26 на підставі договору дарування від 17.05.2015 зареєстрованого в реєстрі за № 1051 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0159 ОСОБА_13 .
ОСОБА_21 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.04.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 762 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0161 ОСОБА_27 .
В подальшому ОСОБА_27 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2017 зареєстрованого в реєстрі за № 879 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхніч Тетяною Іванівною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0161 ОСОБА_13 .
ОСОБА_22 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.10.2016 зареєстрованого в реєстрі за № 1437 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Коноваловою Вікторією Миколаївною відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0163 ОСОБА_23 .
В свою чергу ОСОБА_23 на підставі договору дарування від 27.10.2016 зареєстрованого в реєстрі за № 1469 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Коноваловою Вікторією Миколаївною відчужив належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0163 ОСОБА_1 .
ОСОБА_24 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.10.2016 зареєстрованого в реєстрі за № 51 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Дударєвою Інною Юріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0168 ОСОБА_11 .
ОСОБА_25 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2016 зареєстрованого в реєстрі за № 393 та посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Голуб Людмилою Андріївною відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0169 ОСОБА_12 .
ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0906 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0157 згідно договору купівлі-продажу № 1850 від 02.11.2017 відчужила ОСОБА_14 .
ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,0995 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0158 згідно договору купівлі-продажу № 53 від 14.01.2018 відчужив ОСОБА_15 .
ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,1078 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0159 згідно договору купівлі-продажу № 54 від 14.01.2018 відчужив ОСОБА_15 .
ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,1051 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0161 згідно заяви № 1781 від 19.05.2017 розділив на три земельні ділянки площею 0,0359 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6001, площею 0,0292 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6002, площею 0,0400 га для ведення садівництва з кадастровим номером 3221810100:38:001:6003.
Земельну ділянку площею 0,0359 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6001 ОСОБА_13 відчужив згідно договору купівлі-продажу № 56 від 15.01.2018 ОСОБА_15 .
Земельну ділянку площею 0,0292 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6002 ОСОБА_13 відчужив згідно договору купівлі-продажу № 58 від 15.01.2018 ОСОБА_15 .
Земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6003 ОСОБА_13 відчужив згідно договору купівлі-продажу № 60 від 15.01.2018 ОСОБА_15 .
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0928 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0162 згідно договору купівлі-продажу № 1852 від 02.11.2017 відчужила ОСОБА_14 .
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0907 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0163 згідно заяви № 7223 від 12.10.2017 розділив на дві земельні ділянки площею 0,0194 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6006, та земельну ділянку площею 0,0713 з кадастровим номером 3221810100:38:001:6007.
Земельну ділянку площею 0,0194 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6006 ОСОБА_1 згідно договору дарування земельної ділянки № 7121 від 13.11.2018 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу відчужив ОСОБА_17 .
ОСОБА_7 земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:38:001:0164 згідно заяви № 2001 від 09.10.2017 розділив на дві земельні ділянки площею 0,0415 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6004 та земельну ділянку площею 0,056 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6005.
В подальшому ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,056 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:6005 згідно договору купівлі-продажу № 3923 від 17.11.2017 відчужив ОСОБА_16 .
ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0167 згідно договору дарування земельної ділянки № 2096 від 19.07.2018 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченко Р.О. відчужив ОСОБА_33 .
ОСОБА_34 земельну ділянку площею 0,0800 га з кадастровим номером 3221810100:38:001:0167, згідно договору купівлі-продажу № 1318 від 09.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою В.М., відчужив ОСОБА_18 .
З договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.12.2010 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221810100:38:001:0166, розташована на території садового товариства «Дніпро-8» садівницького масиву «Дніпро» м. Вишгород, Вишгородського району Київської області, з 10 грудня 2010 року перебуває у приватній власності ОСОБА_9 . Перехід права власності зареєстрований 13.04.2011 року Управлінням Держкомзему у Вишгородському районі Київської області, про що зроблена відповідна відмітка на державному акті на право власності на земельну ділянку.
Отже, суд звертає увагу на те, що з дати передачі спірних земельних ділянок першим набувачам минуло більше 16,7 років, що значно перевищує граничний десятирічний строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 388 ЦК України.
При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, а доказів того, що відповідачі, які набули спірні земельні ділянки на підставі оспорюваного рішення та відповідних договорів купівлі-продажу, дарування знали або могли знати про незаконність їх вибуття чи інші перешкоди до набуття права власності, суду не надано, у зв`язку з чим підстави вважати їх недобросовісними набувачами відсутні.
Суд також враховує, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договори купівлі-продажу та дарування на підставі яких ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_35 , ОСОБА_18 , ОСОБА_9 набули право власності на земельні ділянки, у встановленому законом порядку недійсним не визнавалися.
При цьому, прокурором у судовому засіданні про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості витребуваних спірних земельних ділянок не зазначалося і відповідних доказів надано не було. 
Враховуючи викладене, а також те, що прокурором не внесено на депозитний рахунок суду вартості витребуваних спірних земельних ділянок, коли відповідачі є добросовісними набувачами спірних земельних ділянок, а відтак, підстав для задоволення позову не встановлено.
Отже, у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76- 83, 88, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, 388, 390, 391 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Вишгород до Вишгородської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , третя особа: Головне Управління Держгеокадастру в Київській області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради, визнання недійсним державних актів, скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та повернення земельних ділянок – відмовити.
Повний текст рішення суду складений 18 червня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Вишгородська окружна прокуратура (код ЄДРПОУ 02909996, адреса: 07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 13).
Відповідачі: Вишгородська міська рада (код ЄДРПОУ 04054866, адреса: 07300, Київська область, м. Вишгород, пл. Шевченка, 1), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_8 (адреса: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_9 (адреса: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований з адресою: АДРЕСА_9 ), ОСОБА_12 (адреса: АДРЕСА_10 ), ОСОБА_13 (адреса: АДРЕСА_11 ), ОСОБА_14 (проживає за адресою: АДРЕСА_12 ), ОСОБА_15 (проживає за адресою: АДРЕСА_13 ), ОСОБА_16 (проживає за адресою: АДРЕСА_14 ), ОСОБА_17 (проживає за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_18 (проживає за адресою: АДРЕСА_15 ), ОСОБА_19 (адреса: АДРЕСА_16 ), ОСОБА_20 (адреса: АДРЕСА_17 ), ОСОБА_21 (адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_22 (адреса: АДРЕСА_18 ), ОСОБА_23 (адреса: АДРЕСА_19 ), ОСОБА_24 (адреса: АДРЕСА_20 ), ОСОБА_25 (адреса: АДРЕСА_21 ), ОСОБА_26 (адреса: АДРЕСА_22 ), ОСОБА_27 (адреса: АДРЕСА_23 ).
Третя особа: Головне Управління Держгеокадастру в Київській області (03115, м. Київ, вул. Серпова, буд. 3/14).

Суддя       І.Ю. Котлярова