ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 711/426/24
провадження № 61-15166св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша черкаська державна нотаріальна контора,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Захарченко Наталія Олександрівна, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 року,ухвалені у складі судді Казидуб О. Г.,та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року, додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року,ухвалені у складі колегії суддів:Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.; касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Глущенко Олександр Сергійович, на постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Гончар Н. І., Сіренка Ю. В.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Перша черкаська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на її частину. 
Позов  ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що у 1986 році він познайомився зі ОСОБА_3 , з якою вони разом працювали на Черкаському заводі стінових матеріалів. 
З 1994 року він та ОСОБА_3 почали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка, вести спільне господарство, проте за спільним рішенням шлюб офіційно не реєстрували. Впродовж тривалого часу він та ОСОБА_3 спільно проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . У зареєстрованому шлюбі з іншими особами ні він, ні ОСОБА_3 за весь час спільного проживання однією сім`єю, у період з 1994 року до 29 січня 2023 року не перебували.
У 2010 році він та ОСОБА_3 вирішили придбати у власність квартиру АДРЕСА_2 , яка була спеціально реконструйована для працівників заводу стінових матеріалів. Зазначену квартиру було придбано за рахунок спільних коштів його та ОСОБА_3 , а також за рахунок грошових коштів, які вони взяли в борг у ОСОБА_4 - дружини його двоюрідного брата.
Факт придбання спірної квартири за спільні кошти підтверджується написаною ним розпискою ОСОБА_1 від 11 листопада 2010 року, за якою він отримав у борг від ОСОБА_4 80 000 грн на купівлю квартири.
Перший внесок за квартиру АДРЕСА_2 було зроблено 11 листопада 2010 року, а останній - 26 листопада 2010 року. За спільною згодою його та ОСОБА_3 цю квартиру було оформлено за договором купівлі-продажу від 26 листопада 2010 року на ОСОБА_3 .
Позивач вказував, що він та ОСОБА_3 продовжили спільно проживати однією сім`єю у спірній квартирі до дня смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з довідкою ОСББ «Кварц 2007» від 01 березня 2023 року він перебував у цивільному шлюбі із ОСОБА_3 та проживав разом з нею, вів спільне з нею господарство у квартирі АДРЕСА_2 з 26 листопада 2010 року до дня смерті ОСОБА_3 .
Факт спільного проживання його та ОСОБА_3 також підтверджується актами про спільне проживання осіб від 01 березня 2023 року та від 23 серпня 2023 року, складеними головою ОСББ «Кварц 2007» ОСОБА_6 на підставі опитування сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а в період з 1994 року до 26 листопада 2010 року - актом про спільне проживання осіб, складеним головою ОСББ «Надпільна 424» Іванюк Т. М. на підставі опитування сусідів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Позивач також посилався на спільні фотографії з родинних заходів та подорожей, зроблені у різні періоди часу з 1994 до 2023 року.
За час перебування у фактичних шлюбних відносинах він та ОСОБА_3 спільно вели господарство, мали спільний бюджет, разом здійснювали ремонт у квартирі, придбавали меблі, побутову техніку та інші речі, що підтверджується договорами, розрахунковими чеками, технічними паспортами та інструкціями користувача побутової техніки, разом сплачували комунальні платежі.
02 липня 2018 року та 10 листопада 2022 року ОСОБА_3 уклала декларації про вибір сімейного лікаря, в яких у якості довіреної особи вказала його, що також є доказом перебування їх у фактичних сімейних відносинах.
ОСОБА_3 в останні роки життя хворіла та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Він власним коштом здійснив її поховання у с. Топилівка Черкаського району Черкаської області.
Під час перебування ОСОБА_3 на лікуванні  ОСОБА_2 , яка є сестрою померлої ОСОБА_3 , допомоги їй не надавала, витрати на лікування не несла, участі в організації поховання не брала та відповідні витрати не здійснювала.
14 березня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Першої черкаської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
21 березня 2023 року він також звернувся до Першої черкаської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
Інших спадкоємців за законом чи заповітом у ОСОБА_3 немає.
На підставі викладеного, з урахуванням положень статті 315 ЦПК України, статті 74 СК України, ОСОБА_1 просив:
- встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01 січня 2004 року до 29 січня 2023 року;
- визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;
- визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 01 січня 2004 року до 29 січня 2023 року, тобто до часу відкриття спадщини. Визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності, суд першої інстанції вважав доведеним факт спільного проживання та ведення  ОСОБА_1 і ОСОБА_3 спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а отже, і факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Встановлення цього факту породжує юридичні наслідки для позивача, зокрема виникнення у  ОСОБА_1 права на спадкування за законом після смерті  ОСОБА_3 ,а в інший спосіб встановити зазначений факт неможливо.
Оскільки спірну квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то зазначене майно в силу положень статті 74 СК України є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними у рівних частках, відповідно до вимог статті 70 СК України.
Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 рокурішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року доповнено реченням наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. 00 коп. Решті відмовити».
Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених  ОСОБА_1 у суді першої інстанції, районний суд, керуючись статтями 133, 137, 141 ЦПК України, вважав обґрунтованим їх розмір у сумі 15 000 грн, з огляду на наявність клопотання відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року апеляційні скаргиОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .Позовні вимоги  ОСОБА_1 про визнання квартири спільною сумісною власністю  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року змінено в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності  ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_2 та визначено розмір частки у квартирі, право власності на яку визнається за ОСОБА_1 , величиною 4/25. Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 рокузмінено та визначено розмір відшкодування  ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10 000 грн. У решті рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року та додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є законним й обґрунтованим. Уся сукупність доказів щодо факту спільного проживання однією сім`єю є взаємопов`язаною, відображає різні аспекти сімейного життя позивача та ОСОБА_3 у різні періоди часу, а отже, належним чином підтверджує існування сімейних відносин між вказаними особами протягом тривалого часу.
Апеляційний суд зазначив, що позовні вимоги  ОСОБА_1 про визнання квартири спільною сумісною власністю не підлягають задоволенню через обрання позивачем неефективного способу захисту. Метою заявленого позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час спільного проживання позивача однією сім`єю зі ОСОБА_3 із визначенням частки у праві власності співвласників, тому немає додаткової потреби у задоволенні позовної вимоги в цій частині. 
Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_2 , апеляційний суд виходив з того, що 68 % вартості спірної квартири набуто у власність ОСОБА_3 за її особисті кошти, що в силу приписів пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить про віднесення цієї частки нерухомого майна до особистої приватної власності саме ОСОБА_3 .
Таким чином, спільною сумісною частиною квартири АДРЕСА_2 є 32 %, з яких 16 % (тобто 1/2 частина) належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Зважаючи на те, що позовні вимоги за результатами апеляційного перегляду справи задоволено частково, а також те, що додаткове рішення суду у справі є невід`ємною частиною основного рішення, апеляційний суд вважав за необхідне змінити додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 року, визначивши розмір відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на правничу допомогу, який має бути відшкодований в сумі 10 000 грн, яка буде пропорційною до частки задоволених позовних вимог та відповідатиме засадам розумності та справедливості.
Додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від19 листопада 2025 року доповнено постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року вказівкою про стягнення з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 3 750 грн витрат на правничу допомогу, понесених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
З урахуванням вимог пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України щодо пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про ухвалення додаткової постанови про стягнення судових витрат на правничу допомогу.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
02 грудня 2025 року  ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Захарченко Н. О., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 року, постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року, додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року (повний текст якої складено 05 листопада 2025 року).
05 грудня 2025 року  ОСОБА_1 ,від імені якого діє адвокат Глущенко О. С., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року (повний текст якої складено 05 листопада 2025 року).
Ухвалами Верховного Суду від 16 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Захарченко Н. О., і касаційну скаргу  ОСОБА_1 ,від імені якого діє адвокат Глущенко О. С., залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Вимоги ухвал Верховного Суду від 16 грудня 2025 року виконано.
Ухвалами Верховного Суду від 12 січня 2026 року відкрито касаційні провадження у справі та витребувано з Придніпровського районного суду м. Черкасицивільну справу № 711/426/24. 
23 січня 2026 року матеріали цивільної справи № 711/426/24 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У касаційній скарзі  ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Захарченко Н. О., просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 року, постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року, додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю. 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 ,від імені якого діє адвокат Глущенко О. С., просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року в частині визнання права власності за  ОСОБА_1 4/25 частин оспорюваної квартири та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати право власності  ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири  АДРЕСА_2 .
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Підставами касаційного оскарження рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року, додаткового рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 року, постанови Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року, додаткової постанови Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року  ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Захарченко Н. О., зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявниця указує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідачка не заперечує факт знайомства, зустрічей та проживання її сестри ОСОБА_3 з  ОСОБА_1 , однак зазначає, що вони не були сім`єю в розумінні сімейного законодавства України.
ОСОБА_2  наполягає на тому, що спірна квартира є особистою власністю її померлої сестри ОСОБА_3 , оскільки придбана за власні кошти.
Підставою касаційного оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Глущенко О. С., зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16, від 17 червня 2020 року у справі № 554/6533/17, від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 09 листопада 2020 року у справі №757/8786/15-ц, від 23 червня 2022 року у справі №305/641/17, від26 листопада 2024 рокуу справі №758/7736/22, від 27 листопада 2024 року у справі №947/24794/19, від 14 травня 2025 року у справі № 756/2923/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник указує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Вказує, що суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині зменшення частки  ОСОБА_1 у спірній квартирі з 1/2 на 4/25, не врахував лист ПрАТ «Черкасибудматеріали» від 19 травня 2023 року № 19 (продавця спірної квартири), у якому зазначено, що 26 листопада 2010 року ОСОБА_3 , яка в той час працювала на іншому підприємстві ВАТ «Черкасибудматеріали», спільно з ОСОБА_1 придбали у ВАТ «Черкасибудматеріали» двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Кошти на виплату вартості цієї квартири вносилися як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 , який пред`явив адміністрації ВАТ «Черкасибудматеріали» розписку на отримання коштів у позику. 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу  ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Захарченко Н. О., на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2025 року, постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року, додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року, поданому до суду 29 січня 2026 року,  ОСОБА_1 ,від імені якого діє адвокат Глущенко О. С., заперечує проти доводів заявниці та просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
У відзиві на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Глущенко О. С., на постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року, поданому до суду 27 січня 2026 року, ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Захарченко Н. О., заперечує проти доводів заявника та просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом ДРАЦС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т.1, а. с. 98). 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.
Відповідно до копії спадкової справи № 101/2023 до Першої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись ОСОБА_1 та сестра померлої ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 67-70). 
З акту опитування сусідів про спільне проживання осіб, затвердженого головою правління ОСББ «Надпільна 424», вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом і вели спільне господарство з вересня 1994 року до 26 листопада 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 22).

Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В. Я., зареєстрованого в реєстрі за № 4295, ОСОБА_3 продала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 
(т. 1, а. с. 163). 
Згідно з копією договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В. Я., зареєстрованого в реєстрі за № 4304, ОСОБА_3 купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 9). 
На підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , надано: довідку про спільне проживання осіб ОСББ «Кварц 2007» від 01 березня 2023 року (т. 1, а. с. 19), акт про спільне проживання осіб на день смерті від 01 березня 2023 року, наданий ОСББ «Кварц 2007» (т. 1, а. с. 20), акт про спільне проживання осіб на день смерті від 23 серпня 2023 року, наданий ОСББ «Кварц 2007» (т. 1,
а. с. 21).
Матеріали справи містять фотографії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на яких вони разом проводять дозвілля (т.1, а. с. 26-28).
У Декларації № 0000-39Т2-15З5 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладеній ОСОБА_3 з КП НЗ «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» 02 липня 2018 року (т. 1, а. с. 55), та Декларації № 0001-1МХА-АРАО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладеній ОСОБА_3 з КНП «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» 10 листопада 2022 року (т. 1 а. с. 56), ОСОБА_3 вказала довірену особу для повідомлення у разі настання екстреного випадку з нею ОСОБА_1 .
Організацією поховання ОСОБА_3 займався ОСОБА_1 , про що свідчать: замовлення поминального обіду (т. 1, а. с. 71), договір-замовлення на організацію та проведення поховання (т. 1, а. с. 72).
Згідно з довідкою № 48 від 13 лютого 2023 року, виданої Виконавчим комітетом Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 здійснив поховання ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 77).
Згідно з показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні в суді першої інстанції: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка спочатку за адресою: АДРЕСА_2 , а потім за адресою: АДРЕСА_2 . Прожили разом багато років, аж до самої смерті ОСОБА_3 .
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Захарченко Н. О.,та касаційна скарга  ОСОБА_1 ,від імені якого діє адвокат Глущенко О. С., підлягають частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі).
Предметом позову у цій справі є такі матеріально-правові вимоги: 1) встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01 січня 2004 року до 29 січня 2023 року; 2) визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; 3) визнання права власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . 
Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни 
або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у тому числі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі №760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов'язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов'язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України)».
Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , позивач вказав, що це необхідно йому для визначення правового статусу майна, набутого ними у період спільного проживання, як такого, що є спільним майном, а також для підтвердження і реалізації права на спадкування за законом відповідно до статті 1264 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені статтею 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов'язковими умовами для визнання осіб членами сім'ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Таким чином, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов'язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.
Так, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.
У справі, що переглядається Верховним Судом, суди попередніх інстанцій, оцінивши сукупність наданихОСОБА_1 доказів, дійшли обґрунтованого висновку про доведеність тверджень позивача про факт його проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 у період з 01 січня 2004 року до 29 січня 2023 року. Такі обставини підтверджуються наданими спільними фотографіями, зробленими протягом тривалого періоду у часі, показаннями свідків, доказами придбання ними різного майна під час проживання, в тому числі рухомого та нерухомого, доказами догляду позивача за ОСОБА_3 під час її перебування на лікуванні, зазначенням ОСОБА_3 саме позивача довіреною особою в декларації, укладеній із сімейним лікарем, а також фактом поховання позивачем ОСОБА_3 .
Щодо визнання спірної квартири спільною сумісною власністю і визнання за позивачем права власності на частину квартири
При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Судувід 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20). 
Враховуючи вказаний правовий висновок щодо ефективного способу судового захисту, який є сталим у практиці Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду у цій справі про, те що немає додаткової потреби у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання спірної квартири спільним сумісним майном із вказівкою про це в резолютивній частині, оскільки метою заявленого ним позову є поділ спільного сумісного майна, набутого за час спільного проживання позивача однією сім'єю зі ОСОБА_3 із визначенням частки у праві власності співвласників.
Як встановлено судами попередніх інстанцій і не спростовано матеріалами справи, ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 проживали однією сім`єю у період з 01 січня 2004 року до 29 січня 2023 року без реєстрації шлюбу.
Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
У частині другій статті 372 ЦК України передбачено, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно зі статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).
У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 зазначено, що у статті 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.
Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 215/1191/17 зазначив, що спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з них вони були набуті. Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток жінки та чоловіка, може здійснюватися на підставі: (а) договору жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі; (б) рішення суду при наявності спору між жінкою та чоловіком, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі».
Установивши факт спільного проживання  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції перевірив обставини набуття ними квартири АДРЕСА_2 та правильно визначив, що на це майно поширюється інститут спільної сумісної власності подружжя.
Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне нерухоме майно є спільною власністю подружжя, оскільки воно набуто за час проживання  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, коли вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет.
При цьому,  ОСОБА_2 не надала суду достатніх і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності спірної квартири. 
Урахувавши рівність часток  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності наспірну квартиру, районний суд зробив правильний висновок про те, що частки кожного зі співвласників у вказаному майні становлять по 1/2 частині.
Змінюючи рішення районного суду та переглядаючи розмір часток у спірній квартирі, апеляційний суд виходив із того, що договір купівлі-продажу особистої квартири ОСОБА_3 та договір придбання нової квартири (спільної з позивачем) були укладені в один день. На цій підставі суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що кошти, отримані від продажу особистого майна ОСОБА_3 , були безпосередньо та одразу використані для купівлі нової нерухомості.
Крім того, апеляційний суд критично поставився до копії розписки від 11 листопада 2010 року, згідно з якою ОСОБА_1 отримав у борг 80 000 грн (еквівалент 10 000 доларів США) на купівлю житла. Суд аргументував це тим, що дата розписки (11 листопада 2010 року) суттєво передувала даті правочину (26 листопада 2010 року), а сума позики значно перевищувала залишок вартості квартири (25 961 грн), якого не вистачало ОСОБА_3 після продажу власного майна.
З такими висновками суду апеляційної інстанції Верховний Суд не погоджується, оскільки апеляційний суд не надав належної правової оцінки листу продавця квартири АДРЕСА_2 - ПрАТ «Черкасибудматеріали» від 19 травня 2023 року № 19. У цьому документі чітко зазначено, що 26 листопада 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільно придбали двокімнатну квартиру  АДРЕСА_2 . Кошти на виплату вартості цієї квартири вносилися як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 , який пред`явив адміністрації ВАТ «Черкасибудматеріали» розписку на отримання коштів у позику.
Зазначений лист був наданий до суду першої інстанції стороною відповідача на запит представникаОСОБА_2 - адвоката Захарченко Н. О. (а.с. 17, т .1).  
Отже, вирішуючи спір у цій справі та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами довів факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 у період з 01 січня 2004 року до 29 січня 2023 року, а тому має право на половину спільного сумісного майна, набутого ними за цей час в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, а саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , а відповідачка не спростувала презумпцію спільної сумісної власності на цей об'єкт. 
Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь    ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та в апеляційному суді, апеляційний суд правильно застосував положення статей 133, 137, 141 ЦПК України, тому підстави для скасування постанови Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року в частині визначення розміру відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та додаткової постанови Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року відсутні. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Захарченко Наталія Олександрівна, та касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Глущенко Олександр Сергійович, задовольнити частково.
Постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1  про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання квартири спільною сумісною власністю та в частині визначення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції залишити без змін.
Постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2025 року в частині вирішення позовних вимогОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири скасувати, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2025 року в цій частині - залишити без змін.
Додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 19 листопада 2025 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць 

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк