Справа №753/6344/25 Головуючий в суді І інстанції Заруба П.І.
Провадження № 33/824/138/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,
за участі секретаря судового засідання Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Соболівського Антона Михайловича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка працювала головним державним інспектором сектору інформаційно-аналітичної роботи управління правового забезпечення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1  за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року,  ОСОБА_1 визнано винною увчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень в дохід держави.
Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривні.
ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного державного інспектора сектору інформаційно-аналітичної роботи управління правового забезпечення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення пов`язані з корупцією, відповідно до підпункту «В» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII, в порушення вимог частини першої статті 46 вказаного закону 27.01.2024 року о 23-й годині 21 хвилина подала завідомо недостовірні відомості у щорічній декларації за 2022 рік (унікальний ідентифікатор документа-757e0e19-85e4-46a8-b80d-8fd8c98f736d), які відрізняються від достовірних на суму понад 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, тобто на суму 315 378, 69 гривень.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Соболівський А.М. звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, а також у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.
Скаржник вказує, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, оскільки вона не мала прямого чи непрямого умислу на подання завідомо недостовірних відомостей у декларації. На його думку, не зазначення відомостей про квартиру чоловіка у розділі 3 декларації сталося з необережності, а не умисно, що виключає адміністративну відповідальність за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. 
Апелянт зазначає, що спірна квартира була придбана чоловіком до укладення шлюбу, а під час заповнення декларації чоловік не надав інформації, необхідної для внесення відомостей до декларації. Крім того, наголошує, що квартира була зазначена у розділі 2.1 декларації як місце фактичного проживання декларанта, а тому відсутність інформації про неї у розділі 3 не свідчить про намір приховати майно чи подати завідомо недостовірні відомості.
Також захисник вважає, що органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не доведено наявність мотиву чи мети вчинення правопорушення, а також будь-якої вигоди, яку могла отримати ОСОБА_1 у зв`язку з не зазначенням відповідних відомостей у декларації. На його думку, відсутність будь-якої користі від таких дій додатково підтверджує відсутність умислу.
Окремо в апеляційній скарзі наведено доводи щодо закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Захисник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визначив днем виявлення правопорушення 21 лютого 2025 року. 
На його переконання, з матеріалів справи вбачається, що повна перевірка декларації була проведена 11 жовтня 2024 року, а протокол про адміністративне правопорушення складено лише 28 березня 2025 року. Таким чином скаржник вважає, що на момент постановлення судом першої інстанції рішення строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вже спливли, що є самостійною підставою для закриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та постановленою з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При розгляді зазначеної справи у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій
Згідно ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч.1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п.п. 1 п. 2 розділу ІІ «Порядок подання декларації» наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 №449/21 «Про затвердження форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону (щороку), абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року. Законом можуть бути встановлені інші строки подання щорічної декларації.
Згідно п. 2-7 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції», встановлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31.01.2024.
Частиною 4 ст. 45 Закону передбачено, що упродовж 30 днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.
У разі притягнення суб`єкта декларування до відповідальності за неподання декларації або в разі виявлення у ній недостовірних відомостей, що підтверджується відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили, або рішенням Національного агентства, суб`єкт декларування упродовж 10 днів зобов`язаний подати відповідну декларацію, у тому числі виправлену декларацію з достовірними відомостями.
У разі самостійного виявлення суб`єктом декларування у декларації недостовірних відомостей після спливу терміну для подання виправленої декларації, передбаченого абзацом першим цієї частини, але до початку проведення Національним агентством повної перевірки цієї декларації, суб`єкт декларування може звернутися до Національного агентства з листом з поясненням причин, що призвели до внесення недостовірних відомостей та неподання виправленої декларації у зазначений термін, додавши підтвердні документи. Подані суб`єктом декларування таким чином відомості мають бути розглянуті Національним агентством під час повної перевірки цієї декларації.
Частиною 4 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність суб`єкта декларування за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Завідомо недостовірні відомості - слід розуміти інформацію, що має неправдивий, хибний характер, який суб`єкт декларування усвідомлював або міг усвідомлювати на момент подання декларації (такої, що повністю або частково не відповідає дійсності).
Суб`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу, а саме: особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає настання суспільно-небезпечних наслідків та бажає їх настання, або свідомо припускає їх настання. Об`єктивна сторона правопорушення виражається в поданні завідомо недостовірних відомостей у декларації.
З огляду на викладені норми, на осіб, зазначених в них, покладено обов`язок самостійного подання декларації із зазначенням в ній достовірної інформації, тому за подання в декларації недостовірних відомостей і передбачено відповідальність за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП. Отже, необхідним є встановлення в першу чергу факту достовірності інформації, поданій у декларації.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону, у декларації зазначаються відомості про наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, якщо сукупна вартість всіх грошових активів не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.
Згідно з абз. 5 п. 2 р. І Порядку щодо повноти заповнення декларації особи, уповноваженої на виконання функції держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 31.08.2021 № 553/21, недостовірні відомості у декларації - відомості, які не відповідають дійсності або є неправдивими, що підтверджено Національним агентством під час проведення контролю щодо повноти заповнення декларації, зокрема відомості, що відрізняються від відомостей, які містяться у правовстановлюючих документах, судових рішеннях, які набрали законної сили, індивідуальних правових актах, реєстрах, банках даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових системах, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, реєстрах іноземних держав, інших джерелах інформації.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дослідив усі наявні докази, надав їм оцінку відповідно до вимог ст. 252 КУпАП та навів мотиви, з яких визнав доведеними обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення.
Відповідальність за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП настає за умисне подання суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей у декларації у випадках, коли такі відомості відрізняються від достовірних на встановлену законом суму.
Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді державного службовця та будучи суб`єктом декларування, була належним чином ознайомлена з вимогами Закону України «Про запобігання корупції», що підтверджується її особовою карткою державного службовця, а також попередженням про обмеження, пов`язані із проходженням державної служби та дотриманням вимог фінансового контролю.
Крім того, під час заповнення декларації вона підтвердила ознайомлення із правилами її заповнення та відповідальністю за внесення недостовірних відомостей.
При цьому у розділі 2.1 декларації ОСОБА_1 зазначила квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , як місце свого фактичного проживання, однак у розділі 3 «Об`єкти нерухомості», який безпосередньо призначений для декларування такого майна, відомості про зазначений об`єкт нерухомості не внесла.
Таким чином, суб`єкт декларування була обізнана про існування відповідного об`єкта нерухомості, його використання та належність члену своєї сім`ї, однак не виконала прямого обов`язку щодо відображення такого майна у відповідному розділі декларації.
Посилання захисника на те, що чоловік не повідомив їй інформацію про квартиру, не спростовують встановлених судом обставин.
Відповідно до ч. 7 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», у разі відмови члена сім`ї надати необхідні відомості суб`єкт декларування зобов`язаний зазначити про це у декларації та відобразити всю відому йому інформацію щодо такого члена сім`ї.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_1 скористалася передбаченим законом механізмом або зазначила у декларації про ненадання членом сім`ї необхідної інформації.
Навпаки, із змісту декларації вбачається, що будь-які відмітки щодо відмови члена сім`ї надати інформацію відсутні.
Також не можуть бути прийняті доводи апеляційної скарги про те, що зазначення квартири у розділі 2.1 декларації свідчить про відсутність умислу.
Сам по собі факт зазначення адреси проживання не звільняє суб`єкта декларування від обов`язку відобразити відповідний об`єкт нерухомості саме у розділі декларації, спеціально призначеному для декларування об`єктів нерухомого майна.
Склад адміністративного правопорушення полягає саме у внесенні завідомо недостовірних відомостей до відповідного розділу декларації шляхом не зазначення інформації, яка відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» підлягала обов`язковому декларуванню.
Доводи про відсутність будь-якої вигоди чи корисливого мотиву також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Диспозиція ч. 4 ст. 172-6 КУпАП не ставить настання адміністративної відповідальності у залежність від отримання суб`єктом декларування будь-якої матеріальної чи іншої вигоди або від встановлення корисливого мотиву.
Обов`язковими ознаками складу правопорушення є подання завідомо недостовірних відомостей та розмір розбіжностей між поданими і достовірними відомостями, які у даній справі підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подання ОСОБА_1 виправленої декларації 07.03.2025 року не спростовує факту вчинення адміністративного правопорушення.
Право на подання виправленої декларації протягом тридцяти днів після її подання суб`єкт декларування не реалізувала, а відповідні зміни були внесені лише після проведення Національним агентством повної перевірки декларації та встановлення ознак адміністративного правопорушення.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що часом виявлення адміністративного правопорушення є 21.02.2025 року, коди затверджено обґрунтований висновок щодо виявлення ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Саме із цього моменту уповноваженим органом було встановлено наявність усіх необхідних даних про вчинення адміністративного правопорушення, а тому строк притягнення до адміністративної відповідальності слід обчислювати саме з цієї дати. 
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що часом виявлення адміністративного правопорушення є 11.10.2024 року, коли уповноваженою особою Національного агентства - заступником керівника управління - головним спеціалістом було проведено повну перевірку декларації ОСОБА_1 за 2022 рік є помилковим, оскільки відповідна дата 11.10.2024 року згідно зі змістом розділу І «Вступна частина» довідки №116/25 пов`язана із датою протоколу автоматизованого розподілу обов`язків з проведення перевірок, на підставі якого було визначено виконавця для проведення відповідної перевірки. Сама ж перевірка була проведена упродовж з 14.10.2024 року по 10.02.2025 року.
Відтак, оскаржувану постанову ухвалено у межах передбаченого законом строку, підстав для закриття провадження у справі не вбачається. 
Істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які б тягнули скасування або зміну постанови суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено. 
За таких обставин апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката Соболівського Антона Михайловича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана