ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026  м. Дніпро Справа № 904/7274/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Соп`яненко О.Ю. (доповідач) 
суддів: Мартинюк С.В., Фещенко Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання: Федорчук В.С.,

за участю представників сторін:
від позивача: Скороход А.О. (адвокат), 
від відповідача (скаржник): Кузюр О.О. (самопредставництво),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2026 (повний текст рішення складений 11.02.2026, суддя Ліпинський О.В.) та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 (повний текст рішення складений 27.02.2026) у справі № 904/7274/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології», м. Дніпро  
до Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
про стягнення заборгованості в розмірі 463 379,96 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовної заяви і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровської міської ради про стягнення грошових коштів у сумі 463 379,96 грн, з яких: 387 851,39 грн інфляційних втрати, 75 528,57 грн - 3% річних. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2026 позов задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» 387 851,39 грн інфляційних втрати, 75 528,57 грн - 3% річних, 5 560,56 грн витрат зі сплати судового збору. 

12.02.2026 року Позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення відносно витрат на професійну правничу допомогу.
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» про розподіл витрат на професійну правничу допомогу задоволено. 
Стягнуто з Дніпровської міської ради (49000 м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75А, код ЄДРПОУ 26510514) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» (49044, м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 18, кв. 6, код ЄДРПОУ 41648343) 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Дніпровська міська рада звернулась через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: 
- скасувати рішення першої інстанції;
- ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології», відмовити у повному обсязі;
- вирішити питання судових витрат. 
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні втрати та 3 % річних є акцесорними вимогами, які нараховуються виключно на суму основного грошового зобов`язання, що підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду та Верховним Судом, зокрема у справах № 910/4590/19, № 922/4758/24 та № 903/602/24. 
На думку скаржника, позивач невірно визначив розмір основного зобов`язання, оскільки остаточний розмір збитків у справі № 904/3794/23 був визначений лише після ухвалення Верховним Судом додаткової постанови 10.07.2024, а у справі видавалися різні накази на виконання судових рішень різних інстанцій, що мають різні строки та підстави виконання. Дніпровська міська рада також вказує, що суд першої інстанції не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду щодо можливості зменшення процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України з урахуванням принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу інтересів сторін, а також не оцінив майновий стан боржника, ступінь виконання зобов`язання, суспільний характер діяльності органу місцевого самоврядування та обставини воєнного стану. 
Апелянт наголошує, що задоволення позову призводить до непропорційного навантаження на бюджет територіальної громади в умовах воєнного стану, коли значна частина бюджетних коштів спрямовується на оборону, підтримку критичної інфраструктури, ліквідацію наслідків ракетних обстрілів, забезпечення функціонування укриттів, допомогу внутрішньо переміщеним особам та фінансування соціально захищених видатків. 
Крім того, скаржник посилається на пункт 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії воєнного стану позичальники звільняються від відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України, та зазначає, що суд безпідставно не врахував ці положення. Дніпровська міська рада також вказує, що виконання судових рішень щодо бюджетних коштів здійснюється виключно органами Державної казначейської служби України у порядку черговості відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 845, а списання коштів можливе лише в межах бюджетних асигнувань за окремою бюджетною програмою «Виконання судових рішень та виконавчих документів Дніпровською міською радою та її виконавчими органами» на 2025– 2029 роки. Апелянт зазначає, що судове рішення у справі № 904/3794/23 було виконано у максимально короткий строк після остаточного завершення судового розгляду, а тому підстав для стягнення заявлених компенсаційних втрат немає або їх розмір підлягає істотному зменшенню.

Не погоджуючись із вищезазначеним додатковим рішенням, Дніпровська міської ради звернулась через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: 
- скасувати додаткове рішення першої інстанції;
- ухвалити нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» про ухвалення додаткового рішення, задовольнити частково та зменшити розмір стягнення витрат на професійну правничу допомогу, який покладено на відповідача. 
Дніпровська міська рада в апеляційній скарзі на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 у справі № 904/7274/25 про стягнення 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу вважає його незаконним та необґрунтованим, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд не врахував вимоги статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України щодо необхідності підтвердження реальності, необхідності, співмірності та обґрунтованості витрат на правничу допомогу, а також не надав належної оцінки запереченням відповідача щодо завищеного розміру таких витрат. 
Дніпровська міська рада вказує, що позивачем не доведено фактичне понесення витрат, оскільки до матеріалів справи подано лише договір про надання правничої допомоги, завдання № 3 та акт здачі-приймання робіт, однак не надано платіжних документів, доказів проведення розрахунків, погодинного розрахунку послуг, підтвердження витраченого адвокатом часу, погодинних ставок, деталізації виконаних робіт та інших доказів фактичного здійснення витрат. Скаржник наголошує, що ні договором, ні завданням, ні актом не визначено порядок розрахунків між сторонами, а тому відсутні належні докази реального понесення позивачем витрат на правничу допомогу, як цього вимагають стаття 74 Господарського процесуального кодексу України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16. 
Дніпровська міська рада вказує, що суд першої інстанції не врахував критерії співмірності та розумності витрат, передбачені частиною 4 статті 126 та частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно сума 20 000 грн є завищеною з огляду на складність справи, обсяг виконаних робіт, витрачений адвокатом час та ринкову вартість аналогічних послуг. 
Крім того, скаржник наголошує, що він є органом місцевого самоврядування, який утримується за рахунок коштів міського бюджету, а тому при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повинен був врахувати принципи справедливості, пропорційності, верховенства права та розумної необхідності таких витрат.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології», скориставшись правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, подало відзив на апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, в якому заперечило проти доводів апеляційної скарги, просило залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Позивач заперечує проти доводів Дніпровської міської ради та зазначає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2026 є законним і обґрунтованим. Позивач вказує, що обставини завдання йому збитків та їх розмір вже встановлені рішенням у справі № 904/3794/23, яке набрало законної сили та підтверджене Верховним Судом, тому відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України ці обставини не підлягають повторному доказуванню. 
На підставі встановленої заборгованості Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» правомірно звернулося з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за статтею 625 Цивільного кодексу України як компенсація за користування утримуваними коштами. Позивач наголошує, що стаття 625 Цивільного кодексу України застосовується до будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, у тому числі деліктних. Також зазначає, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних здійснений правильно, виходячи із суми встановлених збитків, інфляційної складової попереднього періоду та судового збору. Позивач підкреслює, що нарахування здійснювалося з наступного дня після набрання рішеннями законної сили, що відповідає практиці Верховного Суду. Позивач вважає, що апелянт вибірково посилається на постанови Верховного Суду, але ці рішення, навпаки, підтверджують позицію позивача про те, що інфляційні втрати не можуть бути зменшені судом, а 3% річних не можуть бути зменшені нижче встановленого законом розміру.
Крім того, Позивач вказує, що положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо звільнення від відповідальності під час воєнного стану не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки вони не виникли з кредитного чи позикового договору. Також наголошується, що невиконання рішення пов`язане із відсутністю бюджетних асигнувань та черговістю виконання судових рішень органами Казначейства, що підтверджується відповідями Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Позивач зазначає, що до спірних правовідносин застосовується Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845, а Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не підлягає застосуванню, оскільки боржником є орган місцевого самоврядування, а не державний орган. 
Позивач вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції. 

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Соп`яненко О.Ю. (суддя-доповідач), судді: Мартинюк С.В., Фещенко Ю.В..
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
30.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
В судове засідання 07.05.2026 з`явилися позивач та відповідач. 
Колегія суддів у судовому засіданні 07.05.2026 оголосила скорочену (вступну та резолютивну частини) постанову.

5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровської міської ради про стягнення збитків у розмірі 2 130 711,64 грн, що складаються з вартості придбаного нерухомого майна – об`єкта приватизації з урахуванням інфляційної складової - 1 118 000,00 грн; інфляційної складової у розмірі 616 258,37 грн за період з квітня 2020 по червень 2023; реєстраційного внеску за участь в аукціоні - 944,60 грн; винагороди, сплаченої оператору електронного майданчику - 28 512,00 грн; витрат на нотаріальне оформлення купівлі-продажу та державну реєстрацію - 22 400,00 грн; стягнутих з Позивача коштів в рамках виконавчого провадження - 1933,67 грн; виконавчого збору та витрат виконавчого провадження - 24 269,00 грн; вартості фактичного виконання ремонтних та будівельних робіт - 248 394,00 грн. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2023 у справі № 904/3794/23 позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з Дніпровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» збитки у розмірі 2 130 711,64 грн, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 31 690,67 грн.
Додатковим рішенням від 30.10.2023 у справі № 904/3794/23 з Дніпровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» стягнуто витрати на правову допомогу в сумі 30 000,00 грн.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2024 рішення Господарського суду Дніпропетровської області змінено, позов задоволено частково, стягнуто з Дніпровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» 1 488 250,60 грн збитків, 68 168,05 грн інфляційних втрат, а також витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 23 334,41 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Апеляційну скаргу на додаткове рішення від 30.10.2023 року залишено без задоволення. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 12 924,89 грн судового збору за подання апеляційної скарги. 
14.05.2024 судом видано наказ на виконання додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2023 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2024 про стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн.
24.05.2024 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2023 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2024 видано наказ про стягнення збитків у розмірі 1 488 250,60 грн, інфляційних втрат в сумі 68168,05 та витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 23 334,41 грн.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.07.2024 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2024 у справі № 904/3794/23 в частині відмови у стягненні збитків (інфляційної складової) в сумі 548 090,32 грн скасовано, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2023 в цій частині залишити в силі. Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» 13 154,17 грн витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Додатковою постановою Верховного Суду від 10.07.2024 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 904/3794/23 задовольнити. Стягнути з Дніпровської міської ради на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи.
07.08.2024 видано накази на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2023 та постанови Верховного Суду від 03.07.2024 про стягнення збитків у розмірі 548 090,32 грн.
07.08.2024 видано наказ на виконання постанови Верховного Суду від 03.07.2024 про стягнення 13 154 грн 17 коп. витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
07.08.2024 на виконання додаткової постанови Верховного Суду від 10.07.2024 видано наказ про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи.
Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
08.08.2024 Відповідач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області з заявою щодо виконання наказів Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 по справі № 904/3794/23.
05.12.2025 відповідно до платіжної інструкції № 04/12/2025 № 2 від 05.12.2025, Відповідачем було перераховано суму у розмірі 1 579 753,06 грн згідно наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.05.2024 по справі № 904/3794/23 Без ПДВ; 
05.12.2025 згідно до платіжної інструкції № 04/12/2025 № 1 від 05.12.2025, Відповідачем було перераховано суму у розмірі 30 000,00 грн згідно наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2024 по справі № 904/3794/23.
13.12.2025 відповідно до платіжної інструкції № 12/12/2025 № 1 від 13.12.2025, Відповідачем було сплачено суму у розмірі 13 154,17 грн згідно наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 по справі № 904/3794/23.
13.12.2025 відповідно до платіжної інструкції № 12/12/2025 № 2 від 13.12.2025, Відповідачем було оплачено суму у розмірі 548 090,32 грн згідно наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 по справі № 904/3794/23.
13.12.2025 відповідно до платіжної інструкції № 12/12/2025 № 3 від 13.12.2025, Відповідачем було перераховано суму у розмірі 7 000,00 грн згідно наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2024 по справі № 904/3794/23.
Таким чином, Відповідач здійснив фактичне виконання рішення суду у справі № 904/3794/23 лише 05.12.2025 та 13.12.2025.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровської міської ради про стягнення грошових коштів у сумі 463 379,96 грн, з яких: 387 851,39 грн інфляційних втрати, 75 528,57 грн - 3% річних. 
Ухвалою суду першої інстанції від 26.12.2025 відкрито провадження у справі № 904/7274/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2026 позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з Дніпровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерні світлотехнічні технології» 387 851,39 грн інфляційних втрати, 75 528,57 грн - 3% річних, 5 560,56 грн витрат зі сплати судового збору. 
12.02.2026 року Позивач подав заяву про ухвалення додаткового рішення відносно витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 16.02.2026 клопотання Позивача про стягнення витрат на правничу допомогу прийнято до розгляду, який ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи. Встановлено Відповідачу строк для подачі заперечень щодо розміру витрат Позивача (у випадку їх наявності). 
Відповідач подав заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, за змістом яких посилався на відсутність доказів підтвердження фактичного понесення відповідних витрат. Крім того, Відповідач зазначив, що надані Позивачем документи, не підтверджують факт надання адвокатом правничої допомоги, саме у зв`язку з розглядом даної справи.
Відповідач просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критеріїв реальності адвокатських витрат.

6. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, погоджується з правовим обґрунтуванням та висновками Господарського суду Дніпропетровської області з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи приписи статті 625 Цивільного кодексу України, Позивач просить стягнути з Відповідача 3% річних та інфляційні втрати від суми простроченого грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, зокрема, 3% річних за загальний період з 24.04.2024 по 12.12.2025 в розмірі 75 528,57 грн та інфляційних втрат в сумі 387 851,39 грн, нарахованих за вказаний період.
Саме лише ухвалення господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконане у встановленому законом порядку, не є підставою для припинення зобов`язальних правовідносин між сторонами, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на стягнення сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Оскільки рішення суду у справі № 904/3794/23 про стягнення коштів з боржника було фактично виконано Відповідачем лише 05.12.2025 та 13.12.2025, кредитор має право вимагати у судовому порядку стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих як на суму основного боргу, так і на суму судових витрат, що входять до складу грошового зобов`язання, за весь період до моменту його повного виконання.
Враховуючи наведене, заявлені Позивачем до стягнення з Відповідача грошові кошти у загальному розмірі 463 379,96 грн, з яких 387 851,39 грн — інфляційні втрати та 75 528,57 грн — 3% річних, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи Відповідача щодо порушення правил об`єднання позовних вимог, суд не приймає з огляду на те, що спірні правовідносини пов`язані підставами виникнення та поданими доказами.
При вирішенні питання щодо обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України». У зазначеному рішенні Суд наголосив, що відповідно до усталеної практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення повинні містити належне обґрунтування підстав, на яких вони базуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від суду надання вичерпної відповіді на кожен довід сторін, а обсяг мотивування залежить від характеру та змісту конкретного рішення. 
З огляду на викладене, колегія зазначає, що інші доводи та пояснення сторін, наведені у заявах, клопотаннях і запереченнях, були розглянуті, однак не враховуються при вирішенні спору, оскільки не впливають на висновки суду у даній справі.

З першою заявою по суті спору Позивач подав попередній (орієнтовний) розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також зазначив про те, що докази на підтвердження таких витрат будуть подані до суду у п`ятиденний строк після ухвалення рішення по даній справі.
12.02.2026 Позивач, у межах строку, передбаченого частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, подав до суду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та надав докази, що підтверджують понесення таких витрат у сумі 20 000,00 грн.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктом 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на Відповідача.
Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження розміру витрат, понесених Позивачем у зв`язку з розглядом даної справи, до суду першої інстанції подано копії таких доказів:
- ордер на надання правничої допомоги від 22.12.2025 серія АЕ № 1457102;
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДП №5554 від 10.02.2023;
- договір про надання правових (юридичних) послуг № 05/09/23 від 05.09.2023 року;
- завдання на надання правових (юридичних) послуг № 3 від 22.12.2025 на суму 20 000,00 грн;
- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) виконаних робіт від 12.02.2026 № 3/050923.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Позивачем доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він має сплатити в зв`язку з розглядом цієї справи.
Сторона може заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в разі неспівмірності відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). 
Щодо заперечень Відповідача стосовно відсутності доказів понесення витрат на оплату послуг адвоката саме у зв`язку з розглядом даної справи, колегія зазначає, що відповідно до наданого Завдання № 3 до Договору про надання правових (юридичних) послуг № 05/09/23 від 05.09.2023 сторонами погоджено фіксовану вартість юридичних послуг у розмірі 20 000,00 грн за надання правничої допомоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у зв`язку з невиконанням Відповідачем рішення суду у справі № 904/3794/23. Саме ці вимоги є предметом розгляду у справі № 904/7274/25.
Стосовно клопотання Відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд виходить із критерію реальності та необхідності таких витрат, а також розумності їх розміру. З урахуванням складності справи, обсягу наданих послуг та часу, необхідного для підготовки процесуальних документів кваліфікованим фахівцем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зменшення заявлених витрат. У зв`язку з цим витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.

Апеляційний господарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відсутність порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2026 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 – таким, що підлягає залишенню без змін.

8. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта. 

З підстав наведеного та керуючись статями 129, 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2026 у справі № 904/7274/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2026 у справі № 904/7274/25 – залишити без змін.
3. Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 у справі № 904/7274/25 - залишити без задоволення.
4. Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2026 у справі № 904/7274/25 – залишити без змін.
5. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника. 
6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений – 19.05.2026. 

Головуючий суддя О.Ю. Соп`яненко 

Суддя С.В. Мартинюк 

Суддя Ю.В. Фещенко