ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/5073/25     Головуючий І-ї інстанції – Паляничко Д.Г.
Провадження № 33/818/566/26      
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
06 травня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Кірчу А.О.
за участю захисника Коломійця А.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Коломійця А.П. на постанову судді Індустріального районного суду м.Харкова від 27 листопада 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, водій ОСОБА_1 05.06.2025 року о 20 год. 46 хв. за адресою: Харківська обл., Куп`янський р-н, с-ще Шевченкове, вул. Центральна, б. 36, керував транспортним засобом Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія на місці зупинки ТЗ із застосуванням приладу газоаналізатор «Аlkotest Drager 6810», результат якого склав 0,76‰.
Постановою судді Індустріального районного суду м.Харкова від 27 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнутосудовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзізахисник Коломієць А.П. просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що зупинка автомобіля під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, оскільки була здійснена невідомою особою (ймовірно, працівником НГУ ОСОБА_2 , який, відповідно до матеріалів судового провадження, був тільки заявником до поліції через лінію «102»).
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відхилив докази сторони захисту щодо порушення правил експлуатації приладу Драгер Алкотест 6810, на підтвердження яких було надано лист ТОВ «АТЗТ Компанія «Сатурн Дейта Інтернешнл», який підтверджує, що прилад потребував проміжного сервісного обслуговування/калібрування через 6 місяців після останньої повірки, тобто 18.03.2025 року. Таким чином, на дату події (05.06.2025 року) прилад не пройшов необхідне обслуговування і міг дати суттєву похибку.
Також, районний суд порушив принцип змагальності та право на захист, відмовивши у допиті ключових свідків: ОСОБА_2 (заявника на лінію «102»), поліцейського Асафата І.В., який є автором складеного щодо ОСОБА_1 протоколу, а також ОСОБА_3 , який був пасажиром автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .
Вважає, що огляд ОСОБА_1 як військовослужбовця мав бути проведений у відповідності до вимог ст.266-1 КУпАП, а не у загальному порядку. При цьому, на його думку, той факт, що на момент зупинки ОСОБА_1 не виконував своїх безпосередніх обов`язків військової служби та був вільним від служби, не має жодного правового значення для застосування вказаної норми закону, яка є імперативною.
Крім того, до початку судового розгляду захисником було подано до апеляційного суду ряд клопотань, зокрема, про виклик та допит свідків ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ), а також про витребування доказів з Відділу поліцейської діяльності №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, а саме: завіреної копії «Журналу обліку, випуску на лінію та повірки технічних засобів вимірювальної техніки», документального підтвердження (акту чи сертифікату) про проведення сервісного обслуговування (градуювання та калібрування) приладу Алкотест Драгер 6810 ARBL-0833 у період з 18.09.2024 року по 05.06.2025 року, копії видаткових накладних та сертифікатів якості на мундштуки, які видавались екіпажу поліції 05.06.2025 року, та інформацію про дату останньої заміни електрохімічного сенсора у приладі Алкотест Драгер 6810 ARBL-0833.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши пояснення захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що водій ОСОБА_1 05.06.2025 року о 20 год. 46 хв. за адресою: Харківська обл., Куп`янський р-н, с-ще Шевченкове, вул. Центральна, б. 36, керував транспортним засобом Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводивсязі згоди водія на місці зупинки ТЗ із застосуванням приладу газоаналізатор «Аlkotest Drager 6810», результат якого склав 0,76‰,
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №912320 від 05.06.2025 року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія  ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810 був проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; результат огляду – позитивний, 0,76 проміле;
- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810, тест №835, від 05.06.2025 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду – 0,76 проміле; 
- направленням на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 05.06.2025 року о 21 год. 15 хв., згідно якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; огляд у КНП «Шевченківська ЦРЛ» не проводився у зв`язку із згодою ОСОБА_1 із результатами проведеного огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6810;
- рапортом чергового Відділу поліцейської діяльності №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області від 05.06.2025 року, згідно якого о 20 год. 48 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05.06.2025 року о 20 год. 47 хв. за адресою: Куп`янський район, сел.Шевченкове, вул.Магазин Централ, НГУ СБДР зупинили авто Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння, дані водія встановлюються. По прибутті на місце події, у відношенні гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП (ААД №912320);
- свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 0987 257 24, чинного до 18.09.2025 року, згідно якого за результатами повірки встановлено, що газоаналізатор для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі Alcotest 6810 зав.№ARBL-0833, відповідає вимогам ДТСУ 8950:2019 Метрологія. Вимірювач вмісту алкоголю в крові та видихуваному повітрі. Методика повірки. Розділ експлуатаційної документації;
- сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки за № UA-M1/1-96-2007, виданий 10.07.2007 року, який засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних контрольних випробувань Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики затверджено тип засобів вимірювальної техніки «Газоаналізатори Алкотест 7410 …, Алкотест 6510 …, Алкотест 6810 …», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за № У788-07. Контроль метрологічних характеритик газоаналізаторів «Алкотест 7410 …, Алкотест 6510 …, Алкотест 6810 …» під час випуску з виробництва здійснює метрологічна служба фірми-виробника, акредитована національною метрологічною службою Німеччини. Міжповірочний інтервал, встановлений під час затвердження типу,- не більше 1 року;
- розпискою т.в.о. командира роти зв`язку ВЧ НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_5 від 05.06.2025 року, відповідно до якої він забирає свого підлеглого військовослужбовця сержанта ОСОБА_1 , який знаходився після добового наряду та проводив час на власний розсуд. Останній буде перебувати за місцем дислокації;
- розпискою ОСОБА_6 від 05.06.2025 року, згідно якої він отримав від працівників поліції авто Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 , та зобов`язується протягом 24 годин не допускати до керування гр. ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд приймає до уваги, що апелянтом не оскаржується сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Перевіряючи доводи захисника про незаконність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Як убачається з відеозапису події, о 20 год. 46 хв. 05.06.2025 року автомобіль під керування ОСОБА_1 був зупинений працівником НГУ, який виявив у нього ознаки алкогольного сп`янніня, а саме – запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 пояснив, що випив стакан вина при зустрічі із товаришем.
За вказаним фактом, працівником НГУ, який здійснив зупинку автомобіля ОСОБА_1 та виявив у нього ознаки алкогольного сп`яніння, було зроблено повідомлення на лінію 102, що детально відображено у рапорті чергового Відділу поліцейської діяльності №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області від 05.06.2025 року. (а.с. 2)
Згідно відеозапису з боді-камер поліції, які прибіли на місце о 21 год. 01 хв. убачається, що після встановлення особи водія, перевірки документів, у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`янніня (запах алкоголю з порожнини рота) та запропоновано пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння – на місці зупинки ТЗ або в лікарні. ОСОБА_1 , знову ж таки, не заперечуючи факт вживання ним спиртних напоїв, погодився пройти такий огляд на місці за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест, результат огляду виявився позитивним та склав 0,76 проміле. ОСОБА_1 погодився з результатами проведеного огляду, на уточнююче запитання інспектора проїхати до медичного закладу, відмовився.
При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним автомобілем, про що особисто вказав і у свої письмових поясненнях у відповідній графі складеного протоколу, зазначивши «з протоколом згоден, підтверджую факт керування мною транспортним засобом». (а.с.1)
Так, порядок проведення огляду водіїв з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції регламентується, зокрема, Постановою КМУ «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» №1103 від 17 грудня 2008 року та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС і МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Зважаючи на викладене, та з урахуванням даних відеозапису, можна зробити висновок, що у розумінні вище наведених норм закону, співробітниками поліції не була порушена процедура проведення огляду водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Судом першої інстанції було поза розумним сумнівом встановлено, що фактичні обставини події та власні пояснення ОСОБА_1 давали працівникам поліції усі законні підстави для вимагання проходження останнім огляду на стан алкогольного сп`яніння, як особи, яка виконувала функції водія (в той час як факт керування ним транспортним засобом не заперечувався), навіть без його безпосередньої зупинки саме співробітниками поліції. 

При цьому, твердження апелянта про відсутність такої зупинки саме поліцейськими як єдиної підстави для виконання ОСОБА_1 вимог п.2.9а ПДР, є намаганням формалізувати (звузити) правовий зміст вказаних вимог закону з метою уникнення відповідальності.
Водночас, слід зазначити, що вимога поліцейського про проходження водієм в установленому порядку огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, пов`язується лише з наявністю ознак такого сп`яніння у водія, а не з встановленням підстав для зупинки транспортного засобу.
Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи сторони захисту про порушення правил експлуатації приладу Драгер Алкотест 6810, апеляційний суд також визнає безпідставними, оскільки Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.

Міжповірочний інтервал (під час якого проводиться калібровка) для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 і становить 1 (один) рік.
Також, у матеріалах судового провадження наявні свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 QM 0987 257 24, чинне до 18.09.2025 року, та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки за № UA-M1/1-96-2007, виданий 10.07.2007 року, відповідно до яких газоаналізатор Alcotest 6810 зав.№ARBL-0833, відповідає усім вимогам, встановленим для таких засобу вимірювальної техніки. (а.с. 6, 7)
Таким чином, відомості проведеного огляду (роздруківка принтера Drager Mobile Printer, серійний заводський № ARBM-5391, тест №835), що здійснений 05.06.2025 року о 21 год. 12 хв. за допомогою приладу Drager Alcotest 6810, серійний заводський № ARBL-0833, під час проведення огляду ОСОБА_1 є належним доказом, відповідно до якого було встановлено, що вміст алкоголю у видихуваному ним повітрі становить 0,76 проміле.
При цьому, слід зауважити, що ОСОБА_1 не заперечував вживання ним алкоголю (вина), погодився з результатами проведеного на місці зупинки огляду, про що засвідчив власним підписом його результати та акт огляду (а.с.4, 5), та самостійно відмовився від проходження такого огляду у медичній установі.
Перевіряючи доводи захисника про те, що огляд ОСОБА_1 як військовослужбовця повинен був проводитись у відповідності до ст. 266-1 КУпАП, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає такі доводи необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті законодавства
Відповідно до ч.2 ст.266-1 КУпАП, огляд військовослужбовців Збройних Сил Українина стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння,щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Згідно відеозапису події, ОСОБА_1 був зупинений за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, під час спілкування із співробітниками поліції останній, за значивши, що він є військовослужбовцем НОМЕР_3 бригади, не вказував, що виконує будь-які обов`язки, пов`язані з військовою службою, навпроти, пояснив поліції, що відвозив товариша до лікарні.
При цьому, згідно розписки т.в.о. командира роти зв`язку ВЧ НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_5 від 05.06.2025 року, також убачається, що ОСОБА_1 знаходився після добового наряду та проводив час на власний розсуд. (а.с. 14)
З огляду на викладене, можна зробити цілком обґрунтований висновок, що ОСОБА_1 перебував поза межами території будь-якої військової частини та не виконував в той час жодних військових обов`язків.
Наявні в матеріалах справи копії посвідчення та службової характеристики (а.с.169-170) апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки якість вказаних копій не дає можливості встановити будь-яку інформацію, окрім їх назви, як і копію дорожнього листа №8541 ВЧ НОМЕР_4 , на ім`я водія ОСОБА_1 від 09.11.2025 року, оскільки вказаний документ не стосується подій, що мали місце 05.06.2025 року.
Будь-яких інших документів, які б беззаперечно підтверджували, що на час вчинення цього адміністративного правопорушення ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби стороною захисту не надано, а матеріали справи їх не містять, а тому на той момент у працівників поліції існувала обгрунтована презумпція для застосування саме загальної процедури огляду, передбаченої ст.266 КУпАП.
Разом із тим, згідно приписів ч. 1 ст. 15 КУпАП, за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. 
Також, апеляційний суд не убачає підстав для задоволення клопотань захисника про виклик та допит свідків, а також витребування доказів, так як зібраних у справі матеріалів достатньо для постановлення законного, обгрунтованого рішення та встановлення у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення. Тим більш, зазначені клопотання вже були предметом розгляду районного суду, який дійшов аналогічного висновку.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Законодавство України передбачає сувору заборону водіям керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, та відповідає вимогам ст.23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргузахисника Коломійця А.П. залишити без задоволення.
Постанову судді Індустріального районного суду м.Харкова від 27 листопада 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик