ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року	справа № 380/4124/25 м.Львів	
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/4124/25 за позовом  ОСОБА_1 до Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про визнання протиправним припису,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач - ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати приписи Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини від 04.12.2024 №0004/П0930 та від 29.01.2025 №0004/ П0945.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 395623893 від 19.09.2024, ОСОБА_3 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , з 19.09.2024.
03.12.2024 провідним спеціалістом відділу обліку та моніторингу об`єктів культурної спадщини Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради Пілат У.А. складено акт візуального обстеження, відповідно до якого, за результатами огляду встановлено проведення перепланування в кв. АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу не несучих стін, перегородок.
04.12.2024 за результатами проведеного обстеження, відповідно до ст.ст. 3, 6, 30 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та повноважень, визначених Положенням про Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, з метою захисту об`єкта культурної спадщини (пам`ятки культурної спадщини), а саме: житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , охоронний №5506-Лв, начальником Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради Балуковою Т.В. винесено припис №0004/П0930, яким зобов`язано ОСОБА_1 в термін до 05.01.2024 вжити наступні заходи: привести до відповідних історичних габаритів (відновити) демонтовані несучі стіни, перегородки у пам`ятці архітектурної спадщини.
29.01.2025 за результатами проведеного обстеження, відповідно до ст.ст. 3, 6, 30 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та повноважень, визначених Положенням про Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, з метою захисту об`єкта культурної спадщини (пам`ятки культурної спадщини), а саме: житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , охоронний №5506-Лв, начальником Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради Балуковою Т.В. винесено припис №0004/П0945, яким зобов`язано ОСОБА_1 в термін до 17.02.2025 вжити наступні заходи: привести до відповідних історичних габаритів (відновити) демонтовані несучі стіни, перегородки у пам`ятці архітектурної спадщини.
Спірні приписи прийняті відповідачем з метою приведення (відновлення) до 17.02.2022 (та до 05.01.2024) до відповідних історичних габаритів демонтованих несучих стін у квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 .
Позивач зазначає, що згідно із текстом договору купівлі-продажу від19 вересня 2024 року, квартира складається із двох житлових кімнат, житловою площею 32.7 кв. м. та кухні; загальна площа квартири становить 46,3 кв. м. Також у договорі вказано, що квартира розташована в будинку, що є частиною пам`ятки архітектури місцевого значення - охоронний номер 5598-Лв. На підставі вказаного договору купівлі-продажу зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на ОСОБА_1 (46.3 м. кв. – загальна площа; 32,7 - житлова).
Згідно із техпаспортом від 25 серпня 2022 року, виданим попередньому власнику квартири, така складається із 2-х житлових кімнат, кухні, туалету та коридору. Загальна площа квартири - 46,3, житлова, як і вказано, у Державному реєстрі речових прав – 32,7.
Також, згідно із актом технічного стану пам`ятки від 25 липня 2024 року, стан стін у приміщенні квартири АДРЕСА_4 – незадовільний (замокання, відшарування фарби та тріщини), стан стін у санвузлі цієї ж квартири – незадовільний (тріщини, відлущення фарбового покриття), стан опорядження – незадовільний, підлога в приміщеннях квартири – незадовільна, стан віконних заповнень - категорично незадовільний, стан стелі – незадовільний (замокання, тріщини, відшарування штукатурки, втрата елементів). У приміщенні власника під час візуального обстеження - внутрішнього декоративного оздоблення, живопису та предметів прикладного мистецтва – не виявлено. Відповідно до матеріалів фотофіксації – стан опорядження квартири жахливий.
19 серпня 2024 року працівниками ЛКП «Бюро спадщини» також було складено документ (опис пам`ятки) і згідно з таким описом, у приміщенні власника (тобто квартири АДРЕСА_4 ) під час візуального обстеження - внутрішнього декоративного оздоблення, живопису та предметів прикладного мистецтва – не виявлено. Фактично нічого цінного в історичному чи науковому контексті саме в цій квартирі не встановлено.
Від відповідача, Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що відповідно до наказу Міністерства культури та інформаційної політики України № 14 від 18.01.2021 року «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» житловий будинок пам`ятку архітектури ХІХ ст. (охоронний № 5598-Лв), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення. 
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2024. 
За результатами проведеного обстеження 03.12.2024 управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради виявлено самочинно проведене перепланування квартири АДРЕСА_2 шляхом демонтажу несучих стін, перегородок. Внаслідок протиправної поведінки на пам`ятці архітектури місцевого значення, з метою захисту об`єкта культурної спадщини стало видання припису уповноваженим органом охорони культурної спадщини від 04.12.2024 року №0004/ПО930 та від 29.01.2025 №0004/ПО945. 
Оскаржуваним приписом від 04.12.2024 року управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 самочинно проведено перепланування квартири та зобов`язано в строк до 05.01.2025 року власника квартири АДРЕСА_2 привести до відповідних історичних габаритів (відновити) демонтовані несучі стіни, перегородку у пам`ятці культурної спадщини. 
Оскаржуваним приписом від 29.01.2025 року управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 самочинно проведено перепланування квартири та зобов`язано в строк до 17.01.2025 власника квартири АДРЕСА_2 привести до відповідних історичних габаритів (відновити) демонтовані несучі стіни, перегородку у пам`ятці культурної спадщини.
Так, мета припису – збереження пам`ятки культурної спадщини (пам`ятки архітектури місцевого значення по АДРЕСА_3 ), виконання вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини». Згідно абзацу 2 ст. 30 Закону України «Про охорону культурної спадщини», приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами. Органи охорони культурної спадщини зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини. 
Ухвалою Львівської міської ради від 28.11.2024 № 5724 управління охорони історичного середовища перейменовано в офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради
Відповідно до п.1.1 Положення про офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 28.01.2025 року №52 (далі Положення), офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради (надалі офіс) є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 04.02.2021 № 32 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». 
Згідно з п.1.2 Положення, Офіс є підзвітним і підконтрольним міській раді, виконавчому комітету міської ради, Львівському міському голові і підпорядкованим керуючому справами виконавчого комітету. 
Відповідно до п. 4.1.41 Положення, до компетенції Офісу належать такі повноваження, зокрема: Видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток, припинення робіт на цих пам`ятках, їх територіях та у зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проєктів, передбачених Законом України «Про охорону культурної спадщини», дозволів або з відхиленням від них на підставі відповідних нормативно-правових актів органів охорони культурної спадщини вищого рівня; складання протоколів про адміністративні правопорушення та формування адміністративних справ у сфері охорони культурної спадщини.
Таким чином, під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади керуються у своїй діяльності приписами спеціального закону, а саме- Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини. 
Отже, приймаючи оскаржуване рішення (припис), офісом охорони культурної спадщини Львівської міської ради виконувалися повноваження щодо дотримання законодавства про охорону культурної спадщини та вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання пам`ятки, здійснювався огляд пам`ятки архітектури та перевірка належного утримання та використання пам`ятки архітектури, шляхом проведення візуального огляду та перевірки електронної бази даних, а не проводилась перевірка господарської діяльності позивача. 
Відтак, спірні правовідносини у справі регулюються нормами спеціального закону - Законом України «Про охорону культурної спадщини».
Відповідач звертає увагу, що Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» від 18.01.2021 №14 занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення об`єкти культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини» у Львівській області згідно з переліком, відповідно до додатку. 
Додатком до вказаного вище наказу визначено перелік пам`яток культурної спадщини, які заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення у Львівській області, серед яких за №1633 вказаний житловий будинок ХІХ століття, місцезнаходження вул. Б.Хмельницького, 15, м. Львів, пам`ятка архітектури, взята під охорону рішенням виконкому Львівської обласної ради №130 від 26.02.1980, охоронний №5598-Лв.
Також зазначеним наказом зобов`язано Львівську обласну державну адміністрацію поінформувати власників об`єктів культурної спадщини або уповноважені ними органи про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; протягом 2021 року забезпечити приведення облікової документації на пам`ятки, занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, у відповідність до цього наказу; забезпечити формування облікових справ на пам`ятки культурної спадщини у паперовій та електронній формах; у місячний строк визначити межі та режими використання території пам`яток; до прийняття в установленому порядку рішення про визначення меж території і режимів використання пам`яток культурної спадщини згідно з переліком, що додається до цього наказу: межі території визначити відповідно до абзацу другого пункту 12 розділу IV Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 р. № 158; режим використання пам`яток культурної спадщини встановлювати відповідно до рекомендованих в обліковій документації режимів використання.
Відповідно до абзацу третього частини другої статті 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року №158 (у редакції наказу Міністерства культури України від 27 червня 2019 року № 501), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 квітня 2013 року за №528/23060, затверджено Порядок обліку об`єктів культурної спадщини.
Також звертає увагу, що згідно договору купівлі-продажу від 19.09.2024 року квартири АДРЕСА_2 продавець довів до відома покупця ОСОБА_1 , що квартира розташована в будинку, що є частиною пам`ятки архітектури місцевого значення-охоронний №5598-Лв. 
В грудні 2025 року позивач звернувся, як уповноважена особа в управління охорони історичного середовища Львівської міської ради (правонаступник Офіс) щодо укладення охоронного договору на квартиру АДРЕСА_2 .
Охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини укладено 11.12.2024 за №157.
Відповідно до укладеного охоронного договору власник (користувач) бере на себе зобов`язання щодо охорони «Житловий будинок XIX ст.» — пам`ятки архітектури місцевого значення занесеної до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний № 5598-Лв, відповідно до Наказу Міністерства культури та інформаційної політики України «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» від 18.01.2021 № 14, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Власник (користувач) несе відповідальність за збереження пам`ятки. 
Отже, можна стверджувати, що позивачу, власнику нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 був відомий факт, що майно набуло спеціального охоронного статусу та був обізнаний про наявність такого статусу, який передбачений законодавством про охорону культурної спадщини, і що з дня набуття такого статусу цим майном у суб`єкта власності виникають певні права та обов`язки, закріплені законом. 
З метою захисту пам`ятки архітектури місцевого значення, приведення її у відповідність до вимог законодавства про охорону культурної спадщини, офіс охорони культурної спадщини Львівської міської ради, керуючись положеннями Закону України «Про охорону культурної спадщини» видав оскаржуваний припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону культурної спадщини від 04.12.2024 року №0004/П0930 та від 29.01.2025 №0004/ПО945, якими зобов`язано власника квартири привести до відповідних історичних габаритів (відновити) демонтовані несучі стіни, перегородку у пам`ятці культурної спадщини.
Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою судді від 07.03.2025 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та відповідачу встановлено строк для подання відзиву до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.
Судом встановлені наступні обставини: 
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2024 року.
За результатами проведеного обстеження 03.12.2024 року управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради виявлено самочинно проведене перепланування квартири АДРЕСА_2 шляхом демонтажу несучих стін, перегородок. Внаслідок протиправної поведінки на пам`ятці архітектури місцевого значення, з метою захисту об`єкта культурної спадщини видано приписи уповноваженим органом охорони культурної спадщини від 04.12.2024 року №0004/ПО930 та від 29.01.2025 №0004/ПО945.
Оскаржуваним приписом від 04.12.2024 року управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 самочинно проведено перепланування квартири та зобов`язано в строк до 05.01.2025 року власника квартири АДРЕСА_2 привести до відповідних історичних габаритів (відновити) демонтовані несучі стіни, перегородку у пам`ятці культурної спадщини.
Оскаржуваним приписом від 29.01.2025 року управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 самочинно проведено перепланування квартири та зобов`язано в строк до 17.01.2025 року власника квартири АДРЕСА_2 привести до відповідних історичних габаритів (відновити) демонтовані несучі стіни, перегородку у пам`ятці культурної спадщини.
Спірними приписами зобов`язано власника квартири привести до відповідних історичних габаритів (відновити) демонтовані несучі стіни, перегородку у пам`ятці культурної спадщини.
Позивач не погодився з вказаними приписами та звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом; держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність. Згідно зі статтею 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоди природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
19 вересня 2013 року Верховна Рада України ратифікувала Рамкову конвенцію Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства, підписану Україною 31 жовтня 2007 року, шляхом прийняття Закону України № 581-VII.
Відповідно до преамбули до Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони цієї Конвенції, у тому числі й Україна, наголошуючи, зокрема, на значенні й потенціалі розумного використання культурної спадщини як ресурсу сталого розвитку та якості життя в постійно мінливому суспільстві, посилаючись на різні документи Ради Європи, особливо на Європейську культурну конвенцію (1954 року), Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи (1985 року), Європейську конвенцію про охорону археологічної спадщини (переглянуту) (1992 року) та Європейську ландшафтну конвенцію (2000 року), домовилась: визнавати індивідуальну та колективну відповідальність стосовно культурної спадщини; наголошувати на тому, що збереження культурної спадщини та її стале використання спрямовані на розвиток людського потенціалу та якості життя; уживати необхідних заходів для застосування положень Конвенції щодо:
- ролі культурної спадщини у створенні мирного та демократичного суспільства, а також у процесах сталого розвитку культурного різноманіття та сприяння йому;
- найліпшої ефективної реалізації повноважень усіх відповідних громадських, інституційних та приватних учасників (пункти «b», «c», «d» статті 1 Конвенції).
Сторони Конвенції зобов`язуються, зокрема: визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства; підвищувати цінність культурної спадщини через її виявлення, вивчення, тлумачення, захист, збереження та представлення; сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості; визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на територіях під їхньою юрисдикцією, незалежно від її походження; розробляти інтегровані стратегії для сприяння виконанню положень цієї Конвенції ( пункти «a», «b», «e», «f», «g» статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства).
Аналогічні зобов`язання передбачені статтею 4 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини (ратифікованої Указом Президії Верховної Ради № 6673-XI (6673-11) від 4 жовтня 1988 року), відповідно до якої кожна держава - сторона цієї Конвенції визнає, що зобов`язання забезпечувати виявлення, охорону, збереження, популяризацію й передачу майбутнім поколінням культурної і природної спадщини, що зазначена у статтях 1 і 2, яка перебуває на її території, покладається насамперед на неї. З цією метою вона прагне діяти як власними зусиллями, максимально використовуючи наявні ресурси, так і, за необхідності, використовувати міжнародну допомогу і співробітництво, якими вона може користуватися, зокрема, у фінансовому, художньому, науковому й технічному відношеннях.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їх руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, є одним із пріоритетних і головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування (постанови від 31.01.2023 у справі №640/8728/21, від 12.12.2023 у справі №380/13557/21 та інші).
Відповідно до ч. 3 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI, для населених пунктів, занесених до Списку історичних населених місць України, в межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулюються Законом України від 08.06.2000 № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон № 1805-III) з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону № 1805-III пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Право власності на пам`ятку, однак, не є абсолютним. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
Частиною першою статті 22 Закону № 1805-III встановлено, що пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.
За змістом частин першої, другої статті 24 Закону № 1805-III власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.
Відповідно до статті 26 Закону № 1805-III консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації. Отже, будь-яке втручання у пам`ятку, у тому числі проведення перепланування квартири, є можливим виключно з дотриманням установленого Законом дозвільного порядку.
Статтею 29 Закону № 1805-III визначено, що на фізичну або юридичну особу, діяльність якої негативно позначається на стані пам`ятки (створює загрозу знищення, руйнування, пошкодження, спотворення пам`ятки), покладається обов`язок вжити заходів, погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини, для запобігання такій загрозі та підтримання пам`ятки в належному стані за власні кошти.
Згідно з частиною третьою статті 47 Закону № 1805-III юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам`яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов`язані відновити пам`ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону. Передбачений цією нормою обов`язок осіб, які завдали шкоди пам`яткам, їх відновити є складовою процесу відшкодування шкоди (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 у справі № 759/20550/18).
Відповідно до статті 30 Закону № 1805-III органи охорони культурної спадщини зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці або порушує законодавство у сфері охорони культурної спадщини; приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними і фізичними особами.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, набувши право власності на квартиру АДРЕСА_2 , у будинку - пам`ятці архітектури місцевого значення, самочинно провів перепланування квартири АДРЕСА_4 . Зазначені роботи виконані за відсутності погодженої органом охорони культурної спадщини науково-проектної документації та без письмового дозволу, передбаченого статтею 26 Закону № 1805-III, а отже, є самочинними та такими, що суперечать вимогам статей 22, 24, 26 Закону № 1805-III і спотворюють автентичний вигляд пам`ятки.
Висновок про протиправність такого втручання у пам`ятку узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду. Зокрема, у постанові від 22.06.2023 у справі № 1.380.2019.001115 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи аналогічний за змістом спір щодо самочинного влаштування конструкцій на будинку - пам`ятці архітектури у м. Львові, вказав, що нове будівництво, реконструкція, реставрація, ремонт пам`ятки можуть здійснюватися виключно з отриманням необхідної дозвільної документації, а власник не вправі на власний розсуд здійснювати ремонт, переобладнання, прибудови тощо, які стосуються пам`ятки архітектури. З огляду на особливий правовий статус будинку як об`єкта культурної спадщини та вимоги законодавства у цій сфері щодо його охорони та збереження Верховний Суд визнав правомірним задоволення позову органу місцевого самоврядування про зобов`язання власника привести об`єкт до попереднього стану шляхом демонтажу самовільно влаштованих конструкцій.
Суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.09.2025 у справі № 440/10514/23, згідно з якою власники пам`яток архітектури відповідно до частини четвертої статті 23 Закону № 1805-III зобов`язані виконувати встановлені законом вимоги щодо збереження, утримання та використання таких об`єктів, у тому числі підтримувати їх у належному стані, незалежно від факту укладення охоронного договору. Тобто обов`язок власника пам`ятки забезпечувати її збереження та автентичність є самостійним і випливає безпосередньо із закону.
Суд критично оцінює посилання позивача на акт технічного стану від 25.07.2024 року та опис ЛКП «Бюро спадщини» від 19.08.2024 року, якими зафіксовано відсутність у квартирі № 9 елементів внутрішнього декоративного оздоблення, живопису чи предметів прикладного мистецтва, та вважає такі доводи безпідставними з огляду на таке.
Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» від 18.01.2021 №14 занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення об`єкти культурної спадщини, які взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Закону України «Про охорону культурної спадщини» у Львівській області згідно з переліком, відповідно до додатку. 
Додатком до вказаного вище наказу визначено перелік пам`яток культурної спадщини, які заносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення у Львівській області, серед яких за №1633 вказаний житловий будинок ХІХ століття, місцезнаходження вул. Б.Хмельницького, 15, м. Львів, пам`ятка архітектури, взята під охорону рішенням виконкому Львівської обласної ради №130 від 26.02.1980, охоронний №5598-Лв.
Правовий статус пам`ятки архітектури поширюється на всю будівлю в цілому, включаючи її конструктивні елементи (несучі стіни, міжповерхові перекриття, капітальні перегородки), незалежно від наявності чи відсутності всередині окремих приміщень (квартир) предметів внутрішнього декору чи живопису. Демонтаж несучих стін та перегородок у пам`ятці архітектури без відповідного дозволу органу охорони культурної спадщини є прямим порушенням вимог закону та створює загрозу фізичного руйнування всього об`єкта культурної спадщини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 при укладенні договору купівлі-продажу від 19.09.2024 року, а в подальшому — і при підписанні охоронного договору від 11.12.2025 року № 157, був повністю обізнаний про спеціальний охоронний статус придбаного майна та взяв на себе одноосібну відповідальність за його збереження.
Незадовільний технічний стан приміщень квартири, зафіксований до проведення перепланування, не звільняє власника від обов`язку дотримуватися пам`яткоохоронного законодавства і не дає права на самовільний демонтаж капітальних конструкцій будинку (несучих стін) без погодженої у встановленому порядку науково-проектної документації.
Судом встановлено, що позивачем не долучено до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів, зокрема дозволів, погоджень чи затвердженої у встановленому законом порядку науково-проектної документації, які б надавали йому право на проведення будівельних робіт із демонтажу несучих стін та перегородок у вказаному об`єкті нерухомого майна.
Таким чином, управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, виявивши під час обстеження 03.12.2024 року факт самочинного демонтажу несучих стін та перегородок, діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а винесені приписи від 04.12.2024 року № 0004/ПО930 та від 29.01.2025 року № 0004/ПО945 є правомірними та спрямованими на відвернення руйнування пам`ятки.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача; водночас наведене не звільняє іншу сторону від обов`язку, передбаченого частиною першою статті 77 КАС України, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її заперечення.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За наведених доводів та обґрунтувань, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р ІШ И В :

У задоволенні позову ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ) до Господарського суду Львівської області (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128) про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,– відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 

Суддя	Гавдик Зіновій Володимирович