ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" травня 2026 р. Справа№ 922/2982/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Алданової С.О. 
Корсака В.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 (повний текст складено 12.01.2026)
у справі № 922/2982/25 (суддя Алєєва І.В.) 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»
до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» 
про стягнення 11 569,74 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
У серпні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (далі - Підприємство) 11 569,74 грн завданих збитків. 
На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що після виплати страхового відшкодування набуло право вимоги до Підприємства на суму 11 569,74 грн, оскільки Підприємство як балансоутримувач будинку та відповідальне за належний стан внутрішньобудинкових мереж, не виконало свій обов`язок належним чином, що призвело до залиття приміщення і завдання шкоди.
Ухвалою від 28.08.2025 Господарський суд Харківської області передав справу №922/2982/25 за позовом Товариства до Підприємства про стягнення 11 569,74 грн збитків за підсудністю до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою від 09.09.2025 Господарський суд міста Києва прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Позиції учасників справи.
Підприємство надало відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення вимог Товариства заперечує та просить відмовити у їх задоволенні.
Відповідач вважає, що Товариство належних та допустимих доказів на підтвердження протиправної поведінки Підприємства, причинного зв`язку між його діями та завданою шкодою, а також його вини у залитті приміщення не надало.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 позов задоволено повністю. Стягнуто з Підприємства на користь Товариства 11 569,74 грн страхового відшкодування та 3 028,00 грн судового збору.
Суд встановив, що у зв`язку з неналежним виконанням Підприємством як управителем багатоквартирного будинку робіт / заходів з утримання мережі труб в належному стані, здійснення її технічного обслуговування та ремонту, вжиття своєчасних заходів до ліквідації аварійних ситуацій тощо (протиправна поведінка) відбулось залиття застрахованої за договором квартири, внаслідок чого було завдано шкоди такій квартирі (причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою). Зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів на спростування пошкоджень та вартості відновлювального ремонту, суд дійшов висновку, що позивач довів вартість завданого матеріального збитку внаслідок залиття.
За висновком суду, оскільки Підприємство є особою, на яку покладено обов`язок забезпечення належного технічного обслуговування житлового будинку, то саме відповідач несе відповідальність за завдану шкоду внаслідок залиття квартири.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2026, Підприємство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству у задоволенні позову повністю; стягнути з позивача на користь апелянта судові витрати, понесені у зв`язку із поданням апеляційної скарги.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки доводам та доказам, викладеним у відзиві. Так, у відзиві Підприємство довело відсутність своєї протиправної поведінки, відсутність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) підприємства та заявленою шкодою, належне виконання підприємством обов`язків з технічного обслуговування будинку, що підтверджується актами загальних оглядів за 2020-2021 роки та наказом №235 від 02.11.2005 про передачу будинку на обслуговування. 
На думку апелянта, суд першої інстанції формально перелічив наявні у справі докази, однак фактично не надав їм жодної правової оцінки, чим порушив вимоги ст. 86 та 236 ГПК України. 
Підприємства вважає, що протиправність його поведінки не доведена; позивач не надав жодного доказу того, які саме дії або бездіяльність Підприємства порушують нормативні вимоги. Посилання позивача на конкурсну документацію Запорізької міської ради є юридично нікчемним, оскільки не стосується будинку за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 8.
Крім того, скаржник зазначає про неправильне застосування презумпції вини. За доводами скаржника, суд першої інстанції неправильно застосував ч. 2 ст. 1166 ЦК України, фактично переклавши на відповідача обов`язок доводити відсутність шкоди та причинного зв`язку. 
Апелянт зазначає, що суд не надав жодної оцінки Наказу №235 від 02.11.2005 про передачу будинку на обслуговування КП «Житло-сервіс» (тобто КП «Житло-сервіс» не є балансоутримувачем будинку), актам загальних весняних та осінніх оглядів будинку за 2020-2021 роки, доводам про відсутність будь-яких зафіксованих дефектів внутрішньобудинкових мереж водовідведення. 
Скаржник зауважує також на тому, що суд першої інстанцій не застосував позовну давність, що є самостійною підставою для відмови у позові. Так, страхова подія мала місце 23.03.2021, страхове відшкодування виплачено позивачем 29.04.2021. Саме з цього моменту, відповідно до ст. 993 ЦК України, у страховика виникло право зворотної вимоги (суброгації). Позов подано до суду 27.08.2025, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. У цій справі суд першої інстанції взагалі не дослідив питання дотримання строку позовної давності, не навів жодних мотивів щодо її застосування або відмови в застосуванні, чим порушив вимоги ст. 236, 238 ГПК України. Отже, пропуск строку позовної давності є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Позиції учасників справи.
Від Товариства відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №922/2982/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 до надходження матеріалів справи №922/2982/25.
02.03.2026 матеріали справи №922/2982/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі №922/2982/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Наказом №235 від 02.11.2005 «Про передачу на обслуговування житлового будинку по вул. Р. Окипної, 8» Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) у зв`язку із закінченням будівництва і введенням в експлуатацію житлового будинку по вул. Р.Окипної, 8, наказало директору КП «Житлоінвестбуд-УКБ» передати Підприємству для обслуговування житловий будинок по вул. Р. Окипної, 8; директору КП «Житлоінвестбуд-УКБ» передати, а директору Підприємства прийняти акти про введення в експлуатацію вище вказаного житлового будинку, довідку про витрати на будівництво будинку, акти про приховані роботи, технічний паспорт, поповерхові плани, довідку про землевідведення, проектну та виконавчу документацію.
03.11.2020 ТОВ «Дозор Сервіс» уклало з Товариством договір №137626ив0о добровільного страхування майна та відповідальності, предметом якого є майнові інтереси страхувальника щодо нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Р. Окипної, 8, нежитлове приміщення НОМЕР_1.
19.04.2021 комісія Підприємства склала акт про залиття нежитлового приміщення, яким під час обстеження нежитлового приміщення НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 встановила, що 23.03.2021 у зазначеному приміщенні трапилося залиття, зверху зі стелі має місце помокріння, доступу до системи каналізаційних стояків немає. Після отримання доступу до каналізаційних стояків встановлено причину залиття: розходження компенсаційної муфти у квартирі АДРЕСА_2 , що знаходиться над приміщенням позивача. 
23.03.2021 ТОВ «Дозор Сервіс» звернулось до Товариства із заявою про подію та на виплату на підставі договору страхування №137626ив0о від 03.11.2020, у якій повідомило про настання страхової події - затоплення приміщення НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 .
Згідно з локальним кошторисом №2-1-1 на будівельні роботи, складеним 28.04.2021 на відновлювальний ремонт внутрішнього оздоблення нежитлового приміщення НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , всього по зведеному кошторисному рахунку - 12 729,74 грн.
Згідно з розрахунком страхового відшкодування, складеним Товариством 28.04.2021, страхове відшкодування складає 11 569,74 грн.
29.04.2021 платіжним дорученням №775101 Товариство виплатило ТОВ «Дозор Сервіс» 11 569,74 грн страхового відшкодування.
У листопаді 2023 року Товариство звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , Підприємства на його користь завданих збитків у розмірі 11 569,74 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.11.2020 між Товариством (страховик) та ТОВ «Дозор Сервіс» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування майна №13762ив0о (далі - договір), предметом якого були майнові інтереси страхувальника щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення НОМЕР_1, яке належить на праві власності ОСОБА_2 . Відповідно до умов договору страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 23.03.2021 стався страховий випадок, а саме: вище вказане застраховане майно було затоплене з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , яка на час залиття належала на праві власності відповідачу ОСОБА_1 . Згідно з актом про залиття, складеним в.о. менеджера (управителя) відділення «Лівобережне» Підприємства, залиття сталось внаслідок розходження компенсаційної муфти у квартирі АДРЕСА_3 . На підставі заяви страхувальника та страхового акта від 28.04.2021 Товариство сплатило суму страхового відшкодування у розмірі 11 569,74 грн, що було предметом позовних вимог у справі №753/21100/23.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2024 у справі №753/21100/23 провадження у справі за позовом Товариства до ОСОБА_1 , Підприємства про відшкодування шкоди внаслідок залиття закрито в частині заявлених вимог Товариства до Підприємства про відшкодування шкоди внаслідок залиття.
Суд встановив, що Товариство в частині вимог до Підприємства про стягнення у порядку суброгації суми страхового відшкодування просить вирішити спір, який віднесено до юрисдикції господарського суду. З огляду на суб`єктний склад та характер спірних правовідносин, які є господарсько-правовими, що зумовлює розгляд такого спору в порядку господарського судочинства та не допускає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині вимог Товариства до Підприємства.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2024 у справі №753/21100/23, яке у встановленому законом порядку набуло законної сили, встановлено таке.
Нежитлове приміщення НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію права власності від 28.12.2015.
На підставі договору №01-О15 від 01.06.2015 суборенди нежитлових приміщень ТОВ «Септик Лтд» передало в суборенду ТОВ «Дозор Сервіс» нежитлове приміщення НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності на строк до 30.11.2016, з можливістю пролонгації.
На підставі договору №03-О17 від 01.01.2017 про оренду нежитлових приміщень ФОП ОСОБА_2 передав в оренду ТОВ «Септик Лтд» нежитлове приміщення НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності на строк до 30.11.2019, з можливістю пролонгації.
03.11.2020 ТОВ «Дозор Сервіс» та Товариство уклали договір добровільного страхування майна № 13762ив0о, предметом якого є майнові інтереси страхувальника щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .
За даними акта про залиття нежитлового приміщення від 19.04.2021, складеного комісією відділення «Лівобережне» КП «Житло-Сервіс», яке є управителем будинку АДРЕСА_1 , 23.03.2021 в будинку АДРЕСА_1 трапилось залиття нежитлового приміщення НОМЕР_1; після отримання доступу до каналізаційних стояків було встановлено, що залиття сталось внаслідок розходження компенсаційної муфти у квартирі АДРЕСА_2 .
Відповідно до договору від 08.12.2022 купівлі-продажу квартири квартира АДРЕСА_2 до 08.12.2022 належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору від 21.11.2006 купівлі-продажу квартири. 
За даними акта від 25.03.2021 огляду застрахованого об`єкта, складеного Товариством, у приміщенні страхувальника по АДРЕСА_1 , прим. НОМЕР_1, відбулась розгерметизація труби водовідведення, в результаті чого залито приміщення в підвальному поверсі. 
На підставі заяви страхувальника про подію та виплату від 23.03.2021, страхового акта від 28.04.2021, розрахунку страхового відшкодування від 28.04.2021 Товариство на користь потерпілого здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 11 569,74 грн, що підтверджено платіжним дорученням №775101 від 29.04.2021.
Згідно з технічним паспортом квартири АДРЕСА_2 каналізаційний стояк не розташований безпосередньо у квартирі, дана санітарно-технічна комунікація розташована в стінах між кімнатами 4 та 5 (згідно з планом) і належить до внутрішньобудинкової системи водовідведення.
Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, керуючись діючим законодавством України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства у порядку суброгації суми страхового відшкодування, виплаченої Товариством на користь потерпілої особи за наслідками залиття об`єкта страхування нежитлового приміщення АДРЕСА_5 , - оскільки суд встановив, що відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 каналізаційний стояк не розташований безпосередньо в квартирі, АДРЕСА_6 (згідно з планом) і належить до внутрішньобудинкової системи водовідведення. Доступ до пошкодженої інженерно-технічної конструкції (каналізаційної мережі), в якій відбувся порив, було надано працівникам КП «Житло-Сервіс» шляхом руйнування частини стіни в квартирі відповідача ОСОБА_1 . Після отримання доступу до каналізаційних стояків комісія КП «Житло-Сервіс» встановила розходження компенсаційної муфти каналізаційної труби, що стало наслідком залиття нежитлового приміщення НОМЕР_1 будинку, тому відповідальність за проведення ремонту покладено на КП «Житло-Сервіс» як організацію, що забезпечує утримання будинку та внутрішньо будинкових мереж.
За висновком суду, доводи позивача про те, що залиття нежитлового приміщення НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 сталося внаслідок недбалого відношення ОСОБА_1 до утримання та належного забезпечення санітарно-технічних приладів і пристроїв у належній йому на праві власності квартирі є безпідставними та спростовуються даними акта від 19.04.2021 про залиття нежитлового приміщення, в якому вказана конкретна причина залиття приміщення - розходження компенсаційної муфти каналізаційної труби, що також підтверджено технічним паспортом на квартиру відповідача АДРЕСА_2 та фотокопіями фіксування місця пориву каналізаційної труби.
Надаючи оцінку даним зазначеного акта обстеження, суд виходив з того, що винна сторона визначається за місцем знаходження точки протікання відповідно до точки розподілу, в якій здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві. В даному випадку точка протікання знаходиться на трубі стояка, що свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 відповідальності за заподіяну внаслідок залиття шкоду.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2024 у справі №753/21100/23 у задоволенні позову Товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок залиття відмовлено.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (ст. 993 ЦК України).
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Вказаними вище законодавчими приписами врегульовано правовідносини суброгації (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін), яка є одним із видів уступки права, що полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.
Так, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. 

Згідно зі ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Застосування цього способу захисту здійснюється і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За змістом положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Отже, для застосування положень ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Так, однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду). За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Таким чином, особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини.
Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники несуть відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам у результаті невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків як співвласників. Відповідальність кожного співвласника визначається пропорційно до його частки співвласника. Співвласники не несуть відповідальності за зобов`язаннями, що виникли внаслідок дій уповноваженої особи (осіб) та/або управителя, вчинених з перевищенням наданих їм повноважень. Співвласники не несуть відповідальності за зобов`язаннями, що виникли внаслідок дій або бездіяльності управителя, що порушують умови договору управління багатоквартирним будинком.
Управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. (п. 7 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону).
За визначенням п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
- забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
- інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у т.ч. комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо).
Відповідно до Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 №219 (далі - Порядок обслуговування) поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку складається з комплексу робіт, що спрямовані на систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей інженерного обладнання. Поточний ремонт має проводитися з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію в періодах між капітальним ремонтом.
Дія Порядку обслуговування поширюється на управителів або інших осіб, уповноважених співвласниками багатоквартирного будинку на виконання робіт з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води.
Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 затверджено Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій (далі - Правила №76).
Періодичність профілактичного обслуговування елементів жилих будинків, а саме системи водопроводу, каналізації, гарячого водопостачання, системи центрального опалення в квартирах на горищах, підвалах (підпіллях), на сходових клітках повинно проводитись не рідше ніж кожні 3-6 місяців (додаток 2 до п. 2.1.5 Правил №76).
Отже, саме на відповідача покладено обов`язки щодо технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем: гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливової каналізації, а також проведення поточного ремонту конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків).
В свою чергу утримання будинку/обслуговування будинку передбачає технічний нагляд за станом в т.ч. труб централізованого водопостачання та здійснення ремонтних робіт (в т.ч. поточного та капітального ремонту системи труб водопостачання).
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем як управителем багатоквартирного будинку робіт/заходів щодо утримання мережі труб в належному стані, здійснення її технічного обслуговування та ремонту, вжиття своєчасних заходів до ліквідації аварійних ситуацій тощо (протиправна поведінка) відбулось залиття застрахованої за договором квартири, внаслідок чого було завдано шкоди такій квартирі (причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою).
Щодо наданих Підприємством актів огляду будівель суд зазначає, що незважаючи на висновки комісії про задовільний стан будівлі, комісія самого ж Підприємства встановила у акті від 19.04.2021 про залиття нежитлового приміщення, що причиною залиття є розходження компенсаційної муфти у вище стоячої квартири АДРЕСА_2 
Згідно з технічним паспортом квартири АДРЕСА_2, каналізаційний стояк не розташований безпосередньо у квартирі, дана санітарно-технічна комунікація розташована в стінах між кімнатами 4 та 5 (згідно з планом) і належить до внутрішньобудинкової системи водовідведення, а тому відповідальність за проведення ремонту покладено на КП «Житло-Сервіс», як організацію, що забезпечує утримання будинку та внутрішньо будинкових мереж (зазначені обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2024 у справі №753/21100/23 та є преюдиціальними під час розгляду цієї (№922/2982/25) справи).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів вважає, що вимоги Товариство до Підприємства є обґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.
Перевіряючи обґрунтованість заявленого Товариством до стягнення з Підприємства розміру шкоди суд зазначає, що він є підтвердженим наданими до матеріалів справи доказами, дослідженими судом (зазначено вище за текстом цієї постанови). До стягнення з Підприємства на користь Товариства підлягає 11 569,74 грн збитків, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є правомірним.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не застосував до вимог Товариства позовну давність колегія суддів зазначає, що Підприємство про її (позовної давності) під час розгляду справи не заявляло, а тому у місцевого суду були відсутні підстави для вирішення зазначеного питання.
Колегія суддів зазначає, що за змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Підприємство не зверталось до місцевого суду із заявою про застосування позовної давності до ухвалення рішення у суді першої інстанції, що, у свою чергу, унеможливлює застосування ст. 256-258 ЦК України. У апеляційній скарзі Підприємство не зазначає обставин, які завадили йому заявити відповідне клопотання у суді першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі № 922/2982/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2026 у справі № 922/2982/25 залишити без змін. 

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак