Справа № 274/6986/25
Провадження №  2/0274/812/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
"29" квітня 2026 р. м. Бердичів 
БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі: головуючого судді - Хуторної І. Ю.,
з участю секретаря Айрапетян А. А., 
учасники справи присутні у судовому засіданні:
позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Потапова Т. М. 
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія -52» про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, -
в с т а н о в и в :
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить:
- усунути перешкоди у користуванні кімнатою площею 9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 з боку відповідачів;
- вселити ОСОБА_1 у кімнату площею 9 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 .
Короткий виклад доводів позову
Позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона разом із своїм сином ОСОБА_4 з 26.02.1997 р.н. зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .
Позивачка є наймачем кімнати у цій квартирі, на неї відкриті особові рахунки у комунальних установах. 
З 18.11.1998 у спірній квартирі зареєстрована також як наймач ОСОБА_2 та члени її сім`ї.
Згідно з технічним паспортом від 16.11.2009, виданим Бердичівським МБТІ на її ім`я, спірна квартира розташована на 5-му поверсі 5-триповерхового будинку, складається з двох кімнат площею 14,3 кв.м та 10,0 кв. м, кухні 5,4 кв.м коридору 6,2 кв.м, ванної кімнати 2,70 кв. м, балкону 0, 8 кв.м.
Кімнату площею 10 кв. м займає позивачка із сином, більшу кімнату займають ОСОБА_2 та її сім`я.
Квартира є комунальною, тому кухня, коридор, ванна кімната та санвузол є місцями спільного користування.
Будинок по АДРЕСА_2 був збудований як гуртожиток ЗАТ «Бердичівмеблі».
У 1998 році гуртожитку був наданий статус «житловий будинок» та згідно з рішенням міської ради від 18.09.2003 № 240 будинок був переданий до комунальної власності на баланс та обслуговування ДВЖРЕП № 5.
У 2008 році власники квартир будинку прийняли рішення створити ОСББ «Надія-52» (рішення міськвиконкому від 31.01.2008) і з 01.03.2008 будинок був переданий ОСББ «Надія-52» для подальшого самостійного управління та обслуговування.
З початку вселення у квартиру сім`ї ОСОБА_2 спільне проживання з ними стало неможливим.
Вони вигнали позивачку із сином з їх кімнати та зайняли її самовільно.
Рішенням Бердичівського міського суду від 18.08.2003 позивачка із сином ОСОБА_4 були вселені у кімнату площею 9 кв.м у квартиру АДРЕСА_1 , яка на той час мала статус гуртожитку ЗАТ «Бердичівмеблі».
Рішенням Бердичівського міськрайсуду від 30.12.2014 ОСОБА_2 із членами сім`ї були виселені із кімнати позивачки площею 9 кв.м.
За захистом своїх порушених законних прав на проживання та користування кімнатою у спірній квартирі позивачка неодноразово зверталися до поліції, проте на своє останнє звернення до поліції від 09.07.2025 відповіді не отримала.
Крім того, зверталася до Бердичівської міської ради із заявою про надання дозволу про приватизацію кімнати у спірній квартирі, але дозволу також не отримала.
Відповідачі не виконують рішення суду, не допускають позивачку з сином до належної їм кімнати, міняють замки на вхідних дверях у квартиру, влаштовують скандали, бійки, погрожують фізичною розправою, у зв`язку з чим позивачка фактично не проживає у квартирі з жовтня 2014 року.
У зв`язку з викладеним просить позовні вимоги задовольнити.
Відзивів на позовну заяву відповідачі не подавали.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою судді від 30.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито загальне позовне провадження.
Протокольною ухвалою суду від 17.12.2025 до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Надія -52».
Протокольною ухвалою суду від 18.02.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 
Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що з 1989 року зареєстрована та проживала у спірній квартирі, яка була надана їй у встановленому законом порядку. З 1997 року вона зареєстрована за цією адресою. У тому ж році відповідачка виставила її речі у коридор, унаслідок чого вона фактично втратила можливість проживати у квартирі, оскільки відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні житлом. Особові рахунки оформлені на неї, при цьому за квартирою наявна заборгованість.
Раніше вже існувало судове рішення про її вселення, яке було виконано органами державної виконавчої служби у 2006 році. Однак після цього відповідачі змінили замки та зайняли її кімнату. Вона також зверталася до суду з позовом про виселення відповідачів. Їй незрозуміло, на якій підставі відповідачі зареєстровані у квартирі, вони не є її родичами.
Відповідачі постійно змінюють замки на вхідних дверях. До своєї кімнати вона встановила нові двері, однак згодом вони почали зачинятися зсередини та вона не могла зайти в квартиру. Вона зірвала клямку, якою двері зачинялися зсередини, проте з 2015 року не проживає у квартирі та не має до неї доступу. Її син також намагався там проживати, однак після виходу з квартири відповідачі зачиняли двері, через що потрапити назад було неможливо.
Хоча особові рахунки оформлені на неї, вона не має можливості навіть зняти показники лічильників. Надалі у присутності комісії було встановлено, що вона не може відкрити вхідні двері через зміну замка, а замок на дверях її кімнати є пошкодженим, у зв`язку з чим потрапити до своєї кімнати вона не може. У кімнаті залишаються її особисті речі.
Востаннє 04 квітня 2025 року прийшла до квартири, при цьому вхідні двері не були зачинені. У дверях стояла ОСОБА_5 та намагалася їх закрити, однак їй вдалося зайти до квартири. Двері до її кімнати були зачинені та заклеєні шпалерами. Вона не стала їх пошкоджувати та заходити до кімнати. Крім того, зазначила, що в судових рішеннях її кімната вказана площею 9 кв. м, хоча відповідно до плану квартири її площа становить 10 кв. м.
Представник позивача, адвокат Потапова Т.М. підтримала позов. Вказала, що квартира є комунальна, оскільки не приватизована. Квартира передана на баланс ОСББ “Надія52”. У 1997 році друга кімната була заселена сім`єю ОСОБА_5 . Мулярець постійно зверталася із захистом своїх законних інтересів до поліції. Вона була заселена ще у 2004 році до кімнати за рішенням суду. Проте Ярчуки зайняли цю кімнати і надалі було рішення суду про їх виселення із цієї кімнати. 
Відповідачі перешкоджають проживанню ОСОБА_6 у цій кімнати, змінювали замки від вхідних дверей та кімнату заклеїли шпалерами. Позивачка не може потрапити в своє житло. Вони застосовують психологічний тиск та фізичну силу. Позивачка є наймачем квартири і на неї відкритий особовий рахунок. Фактично із 2015 року позивачка не проживає, але вона намагалася вселитися. Її непроживання пов`язане із поведінкою відповідачів. Це житло позивача є єдиним житлом. 
Відповідачі про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Третій особі ОСББ «Надія -52» судова повістка доставлена 17.03.2026 у додаток «Viber» про що свідчить довідка.
Суд, відповідно до статті 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 26.02.1997, що доводиться копією паспорта громадянина України серія/номер НОМЕР_1 , що виданий Бердичівським МРВ УМВС України в Житомирській області 26.02.1997 та витягом з реєстру територіальної громади від 19.11.2024 (а.с. 6, 9).
З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26.02.2020 виданої ОСББ «Надія -52» вбачається, що ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 разом з нею у квартирі зареєстровані: з 26.02.1997 син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18.11.1998, як наймач ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.12.2004 ОСОБА_7 , з 18.12.2007 – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 09.09.2012 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 20.05.2010 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13).
Рішенням Бердичівського міського суду від 18.08.2003 у справі № 2-1280 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_2 - ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 були вселені у кімнату площею 9 кв.м у квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 25-32).
На ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 16.11.2009 виготовлено технічний паспорт, з якого вбачається, що квартира житловою площею 24, 3 кв. м розташована на 5 поверсі складається із двох кімнат, 1 кімната – 14, 3 кв. м, 2 кімната – 10, 0 кв. м (а.с. 11-12).
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.12.2014 позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про виселення суд задовольнив частково та виселив ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з кімнати площею 9 кв.м. квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення (а.с. 33-34).
На звернення ОСОБА_1 – виконавчий комітет Бердичівської міської ради надав відповідь від 13.03.2015 у якій вказав, що у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 40.5 кв.м. зареєстровано дві сім`ї: ОСОБА_2 з дітьми та онуками (з 18.11.1998 року) та ОСОБА_1 , разом з сином ОСОБА_4 (з 26.07.1997року).
За рішенням суду (останнє рішення суду від 30.12.2014) за ОСОБА_1 визначена кімната площею 9 кв.м., а за ОСОБА_2 та її дітьми та онуками одна (більша) кімната житловою площею 14.0 кв.м. Кухня, коридор, ванна та санвузол квартири - це місця загального користування обох сімей.
Заселення сімей в одну квартиру та прописку мешканців здійснювали працівники меблевої фабрики, так як будівля гуртожитку на той час перебувала на балансі та повному господарському відданні фабрики. Заселення працівників меблевої фабрики в гуртожиток з житловою комісією виконавчого комітету міської ради - не погоджувалось.
У 2008 році житловий будинок (колишній гуртожиток) по АДРЕСА_3 (один під`їзд, квартири АДРЕСА_4 ) був переданий з балансу ЗАТ «Бердичівмеблі» на баланс ОСББ «Надія-52», яке за рішенням загальних зборів мешканців створено і зареєстровано у будинку. Тому на теперішній час балансоутримувачем є об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
04.03.2015 працівниками виконавчого комітету міської ради було проведено комісійне обстеження житлових умов та сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Встановлено, що кімната ОСОБА_1 , площею 9 кв.м вільна, перешкод для заселення сім`ї ОСОБА_1 на період обстеження – не має.
Комунальна квартира: АДРЕСА_1 досі не приватизована. ОСОБА_1 має право оформити приватизаційні документи на одну кімнату даної квартири, право на приватизацію другої кімнати залишається за гр. ОСОБА_13 , згідно прописки та рішення суду.
Позбавити громадянина житла, а саме виселити сім`ю ОСОБА_5 з даної квартири можна лише на підставі рішення суду (а.с. 17).
Відповідно до акта від 07.06.2016 затвердженого комісією у складі головних спеціалістів відділу житлового господарства та голови ОСББ «Надія-52», 07.06.2016 комісія намагалася потрапити у квартиру АДРЕСА_1 , з тим щоб поспілкуватися з наймачами квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про їх спільне проживання та користування комунальною квартирою. Заздалегідь, про виїзд комісії були попереджені всі учасники - голова ОСББ «Надія-52» Лисак К.М. (усно по телефону), ОСОБА_1 (усно по телефону), ОСОБА_2 (письмово).
Участь в роботі комісії прийняли голова ОСББ «Надія -52» ОСОБА_14 та ОСОБА_1 , з якими спілкування відбулося біля будинку, так як гр. ОСОБА_2 двері квартири не відчинила і комісію не впустила, проігнорувавши виїзд комісії.
ОСОБА_1 намагалася власними ключами відкрити вхідні двері квартири , але не змогла у зв`язку з тим, що замок на дверях зовсім інший (а.с. 14).
Згідно з довідками від 30.10.2024, від 11.07.2025 та від 10.07.2025, виданими ОСББ «Надія -52» у квартирі АДРЕСА_1 особовий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у квартирі не проживають із 2014 року (а.с. 10).
Відповідно до акта обстеження № 01/07/25 від 10.07.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 за місцем зареєстрованого місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 фактично не проживають з 2014 року, тому що їм перешкоджають проживати в даній квартирі співмешканці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 15).
На звернення ОСОБА_1 від 10.10.2024 виконавчий комітет Бердичівської міської ради їй надав відповідь від 31.10.2024, у якій вказав, що у двокімнатній з усіма комунальними зручностями квартирі АДРЕСА_5 (загальною площею 40,5 кв.м) зареєстровано дві сім`ї:
- в одній кімнаті житловою площею 14кв.м - багатодітна сім`я ОСОБА_2 дітьми та онуками;
- в другій кімнаті житловою площею 9кв.м – ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 .
Дана квартира - комунальна, так як кухня, коридор, ванна та санвузол місця загального /спільного/ користування обох сімей.
30-ти квартирний будинок по АДРЕСА_3 був збудований гуртожиток ЗАТ «Бердичівмеблі» і багато років так і використовувася. Адміністрація та житлова комісія меблевої фабрики здійснювала розподіл квартир /кімнат/ гуртожитку і проводила заселення сімей працівників підприємства. Розподіл двокімнатної квартири АДРЕСА_6 також здійснювало керівництво меблевої фабрики, куди заселили дві сім`ї своїх працівників. Міська рада та її виконавчий комітет не мали і не мають права втручатись у розподілу відомчого житла.
У 1998 році гуртожитку - був наданий статус «житловий будинок», рішення міської ради від 26.08.1998 №477/.
У 2003 році житловий будинок був переданий до комунальної власності територіальної громади міста/рішення міської ради від 18.09.2003 №240/, з одночасною передачею на баланс та обслуговування ДВЖРЕП №5. У 2008 році власники багатоквартирного будинку прийняли рішення створити ОСББ «Надія-52» (а.с. 20).
На звернення ОСОБА_1 до Бердичівського РВП про конфлікти із сусідкою та недопуск її ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до житла, ОСОБА_1 , надані відповіді від 28.05.2026 та від 30.07.2025, у яких вказано, що в ході розгляду даних матеріалів було неодноразово відвідано квартиру АДРЕСА_1 , однак двері квартири ніхто не відчинив. А тому на даний час не представилось можливим встановити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і відібрати письмові пояснення. Бердичівським РВП проводяться заходи по встановленню гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та при встановленні буде прийнято рішення згідно чинного законодавства та повідомлено додатково. Матеріали не підлягають внесенню до ЄРДР (а.с. 21-24)
Свідок ОСОБА_15 , голова ОСББ «Надія-52», пояснив, що з часу обрання його головою ОСББ у 2019 році йому доводилося мати справу зі сторонами як із наймачами житла. Зазначив, що з того часу, як він перебуває на посаді, позивачка ОСОБА_6 у квартирі не проживала, однак неодноразово зверталася до нього зі скаргами на дії ОСОБА_5 . З його боку були спроби з`ясувати обставини конфлікту. ОСОБА_3 він особисто не знає. Звернення від ОСОБА_6 надходили як усно, так і письмово. Він лише один раз був у квартирі та складав акт, це було у 2020 році. ОСОБА_5 не дозволяла зайти до житла ні ОСОБА_6 , ні йому. Двері або не відчиняли, або починали сваритися, у зв`язку з чим, щоб уникнути конфлікту, їм доводилося йти ні з чим. У його присутності позивачка доступу до квартири не мала, а замок на вхідних дверях був змінений. Також зазначив, що протягом 2020 року комісію міськвиконкому до квартири також не допустили. Ніхто з мешканців не міг знайти спільної мови з ОСОБА_5 . До ОСОБА_16 він намагався застосувати лише заходи впливу у формі розмов. Особові рахунки на квартиру відкриті на ім`я ОСОБА_6 . З 2019 року оплата за житло не надходила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі понад 14 000 грн. У 2025 році також складався відповідний акт. Площу кімнати ОСОБА_6 він не знає.
Свідок ОСОБА_17 пояснила, що місцем проживання ОСОБА_6 є квартира на « ОСОБА_18 », однак її туди не допускають. Про це їй відомо зі слів самої ОСОБА_6 . Також минулої осені вони разом з ОСОБА_1 ходили на збори, після чого ОСОБА_6 попросилася до своєї квартири, щоб скористатися туалетом. Тоді вийшов син ОСОБА_5 , який почав кричати та ображати їх. До квартири ОСОБА_6 не впустили. Була викликана поліція, однак навіть у присутності працівників поліції позивачку до житла не допустили. Ключів від квартири у ОСОБА_6 не було.
Свідок ОСОБА_14 пояснила, що родинних зв`язків зі сторонами не має, у період з 2010 по 2018 роки була головою ОСББ «Надія-52». ОСОБА_19 проживає у спірній квартирі разом із сином та не допускає ОСОБА_6 до житла. Раніше меблева фабрика прописувала у квартирах по кілька членів сім`ї, а ОСОБА_5 була підселена до квартири ОСОБА_6 . ОСОБА_5 не допускає позивачку до житла, на всі зауваження реагує скаргами та нецензурною лайкою. Як ОСОБА_19 , так і ОСОБА_20 поводяться неадекватно та не відчиняють двері. Оскільки вона проживає по сусідству, вона неодноразово бачила, як ОСОБА_6 приходила до квартири, однак її не впускали. Також була присутня комісія міськвиконкому, яку до квартири не допустили. Мулярець, навіть не проживаючи у квартирі, продовжувала сплачувати за житло. У 2016 році також створювалася комісія, яку до квартири не допустили.
Свідок ОСОБА_21 пояснила, що родинних відносин із ОСОБА_5 не має та перебуває з ними у неприязних стосунках. Проживає на четвертому поверсі, тоді як ОСОБА_5 на п`ятому. Зазначила, що ОСОБА_5 прописали у квартирі внучку та виселили ОСОБА_22 . ОСОБА_23 раніше була закрита, однак наразі нею користуються ОСОБА_5 . Між сторонами постійно виникають конфлікти, сварки та вживається нецензурна лексика. Вона особисто чула сварки, коли ОСОБА_6 намагалася потрапити до житла, однак її не впускали. Також зазначила, що підписувала акт як свідок. ОСОБА_19 конфліктує практично з усіма мешканцями будинку, через що її бояться. Крім того, ОСОБА_24 та її син зловживають спиртними напоями. У квартирі проживають ОСОБА_20 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . 
Застосовані норми права, позиція суду
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У частині четвертій статті 311 ЦК України передбачено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
У статті 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).
Частиною першою статті 48 ЖК України передбачено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.
Відповідно до положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою;
2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;
3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;
4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;
5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;
6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;
7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.
У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15,16 ЦК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).
Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм житлом, особа має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.
Судом встановлено, що позивачка є зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_1 та за рішенням суду вона була вселена до кімнати площею 9 кв. м (10 кв. м. за планом), а отже набула право користування нею у встановленому законом порядку. 
Також судом встановлено, що позивачка тривалий час фактично позбавлена можливості користуватися житлом у зв`язку із перешкодами, які чинять відповідачі, зокрема шляхом зміни замків на вхідних дверях, недопуску її до квартири та до належної їй кімнати.
Факт непроживання позивачки у спірній квартирі було обумовлене протиправними діями відповідачів, які перешкоджали їй у доступі до квартири.
Суд не встановив, що позивачку було в установленому законом порядку визнано такою, що втратила право на користування цим житлом.
Судом також встановлено, що після виконання рішення суду від 18.08.2003 про вселення позивачки відповідачі повторно змінили замки від квартири та фактично позбавили позивачку доступу до житла. Позову про вселення до ОСОБА_3 ОСОБА_1 не пред`являла.
Показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_21 є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджують факт недопуску позивачки до свого житла.
Крім того, суд бере до уваги, що позивачка не має ключів від вхідних дверей до квартири, а сам по собі цей факт свідчить про наявність перешкод у користуванні нею виділеною кімнатою, а також приміщеннями загального користування квартири - кухнею, коридором, санвузлом та ванною кімнатою.
За таких обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підтверджуються належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. А тому слід усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 кімнатою площею 9 кв. м (10 кв. м. за планом), що знаходиться квартирі АДРЕСА_1 з боку відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом вселення ОСОБА_1 до кімнати площею 9 кв. м (10 кв. м. за планом), що знаходиться квартирі АДРЕСА_1 .
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки суд позовні вимоги задовольнив, судові витрати позивачки по сплаті судового збору слід стягнути із відвідачів в рівних частках із кожного, тобто по  605 гривень 60 копійок.
Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити. 
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 кімнатою площею 9 кв. м (10 кв. м. за планом), що знаходиться квартирі АДРЕСА_1 з боку відповідачів, шляхом вселення ОСОБА_1 до кімнати площею 9 кв. м (10 кв. м. за планом), що знаходиться квартирі АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок витрат по сплаті судового збору. 
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок витрат по сплаті судового збору. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення відповідачем може бути оскаржене в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
позивачка - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
відповідачі:
- ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , відомості про РНОКПП невідомі;
- ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , відомості РНОКПП невідомі; 
- третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія-52», місцезнаходження за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Мучна, 52-А, кв. 26, код ЄДРПОУ 21680000.
Повний текст рішення складено 11.05.2026.

Суддя І. Ю. Хуторна