ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
12 травня 2026 року 	Справа № 280/4099/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158б, ЄДРПОУ 20490012) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України (69095, м. Запоріжжя, вул. Приходська, 58 ЄДРПОУ 43315529), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про скасування постанови про накладення штрафу,
ВСТАНОВИВ:
30 квітня 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України (далі – відповідач) про скасування постанови про накладення штрафу, відповідно до якої позивач просить суд: 
постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Частюка В.О. від 20.04.2026 ВП № 79802713 про накладення штрафу на Головне управління у розмірі 5100,0 грн. скасувати;
стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2662,40 грн., сплачений за подачу адміністративного позову.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивачем 23.04.2026 отримана постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Частюка В.О. від 20.04.2026 ВП № 79802713 про накладення штрафу на Головне управління у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/901/25. Головне управління вважає постанову Відповідача про накладення штрафу від 20.04.2026 ВП № 79802713 незаконною, протиправною та такою, що порушує його права. В рамках виконавчого провадження ВП № 79802713 позивачем переведено ОСОБА_1 з 20.01.2025 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХII у розмірі 70% від суми заробітку годувальника ( ОСОБА_2 ). Розмір пенсії ОСОБА_1 становив 75041,00 грн. (107202,00 грн.х 70%). Але, згідно із ст. 37 Закону України «Про державну службу» максимальний розмір пенсії за цим Законом не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, тому ОСОБА_1 виплачується пенсія по втраті годувальника з 20.01.2025 у сумі 23610,00 грн. Документи, що підтверджують виконання рішення суду № 260/901/25 в частині переведення стягувача на пенсію, передбачену Законом України «Про державну службу» були надані державному виконавцю листом від 30.01.2026 № 0800-0902-8/8455. Позивач у справі вжив усіх дій з метою виконання рішення суду № 260/901/25, а подальші дії щодо виплати перерахованої пенсії ОСОБА_1 належать виключно до повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, де ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач пенсії. Але, державний виконавець упереджено та без врахування вищевикладеного зробив висновок про невиконання рішення суду у справі № 260/901/25 без поважних причин та 20.04.2026 виніс постанову про накладення на позивача штрафу. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та скасувати незаконну вимогу.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання у справі на 12.05.2026 о/об 12:00 год., залучено ОСОБА_1 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, запропоновано учасникам надати свої заяви по суті спору і витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження. 
08 травня 2026 року до суду засобами системи «Електронний суд» надійшли пояснення третьої особи на позовну заяву. Так, враховуючи невиконання боржником (позивачем у даній справі) рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі №260/901/25, третя особа вважає, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень (відповідач у даній справі) правомірно виніс постанову від 20.04.2026 ВП №79802713 про накладення на боржника (безпосередньо на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) штрафу в розмірі 5100,00 грн. Згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду виключний обов`язок вчинити певні дії покладено саме на Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області. Такий же обов`язок встановлено і згідно виконавчого листа, де боржником зазначено безпосередньо Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області.
На адресу суду 08.05.2026 надійшли заяви представника позивача та третьої особи про розгляд справи без їх участі.
11 травня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач наполягає на тому, що боржником не виконано вимоги виконавчого листа у справі № 260/901/25 та просить відмовити у задоволенні позову, розгляд справи провести без участі представника Відділу.
12 травня 2026 року позивачем надано до суду витяг з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .
В судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 
З урахуванням положень частини 3 статті 194 та частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі № 260/901/25, яке набрало законної сили 03.11.2025, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII та виплачувати її у розмірі 70% від суми заробітку годувальника ОСОБА_2 , визначеної у довідці від 05.02.2025 №196, виданій Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Закарпатській області, починаючи з 20.01.2025.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Частюка В.О. від 15.12.2025 ВП № 79802713 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 260/901/25, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом 10.12.2025. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення № 921120130874 від 26.01.2026 відповідно до якого ОСОБА_1 з 20.01.2025 призначено пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 70% заробітку у сумі 75 041,40 грн. із застосування обмеження максимального розміру сумою 23 610,00 грн.
На виконання вимог державного виконавця від 13.01.2026 та від 18.02.2026 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області листами від 30.01.2026 № 0800-0902-8/8455 та від 05.03.2026 № 0800-0901-5/19357 повідомлено відповідача про виконання позивачем рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі № 260/901/25 в частині переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII в розмірі 70% від суми заробітку годувальника ( ОСОБА_2 ), визначеної у довідці, виданій Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Закарпатській області від 05.02.2025 №196. Оскільки, згідно зі ст. 37 Закону України «Про державну службу» максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів для працездатних осію, ОСОБА_1 виплачується пенсія по втраті годувальника з 20.01.2025 у сумі 23 610,00 грн. Відповідно до п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, після призначення (перерахунку) пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи для здійснення виплати пенсії, а саме: Міжгірського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області.
Проте, відповідно до клопотання ОСОБА_1 від 13.03.2026 про продовження виконавчих дій рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі № 260/901/25 не виконано у повному обсязі – фактично пенсія виплачується у сумі 9 322,93 грн. 
На підставі викладеного, у зв`язку із не виконанням судового рішення постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Частюка В.О. від 20.04.2026 ВП № 79802713 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області застосовано штраф у сумі 5 100,00 грн.
Не погодившись із правомірністю застосованого штрафу позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За приписами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02.02.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частинами першою та третьою статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, серед переліченого: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки, а також виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з урахуванням вказаного, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої, другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
За частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника ... .
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 по справі № 812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. 
Відтак виконавцю необхідно встановити чи мало місце невиконання рішення без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічна позиція висловлена Постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 400/1954/19, від 10.12.2020 у справі № 826/19276/16, від 10.09.2020 у справі № 824/308/20-а, від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 та № 360/4708/20, від 31.05.2022 у справі № 360/940/20.
З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Із досліджених судом матеріалів справи установлено, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі № 260/901/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_1 з 20.01.2025 переведено на пенсію в разі втрати годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у розмірі 70% заробітку (75 041,40 грн.). 
У відповідності до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 921120130874 від 26.01.2026, з урахуванням встановленого ст. 37 Закону України «Про державну службу» максимального розміру пенсії розмір пенсії ОСОБА_1 мав становити 23 610,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало те, що станом на березень 2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не виконано рішення суду від 19.03.2025 у справі № 260/901/25 в частині виплати пенсії у новому збільшеному на виконання судового рішення розмірі.
З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, наступне.
Законом України «Про державну службу» не встановлено порядок та строки виплати пенсії.
Натомість, у відповідності до положень ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV) пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 01.05.2026 № 0700-0501-9/27813 сума заборгованості по ЕПС 921120130874 ОСОБА_1 , що утворилася після виконання Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/901/25 від 19.03.2025 складає 230 384,32 грн. за період з 20.01.2025 по 30.04.2026. Дана сума боргу облікована ГУ ПФУ в Закарпатській області. Відшкодування зазначеної суми боргу буде проведено відповідно до норм визначених Порядком здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень затвердженого Постановою КМУ від 14.07.2025 №821. В межах виплатного періоду з лютого по квітень 2026 року проведено відшкодування суми боргу в розмірі 23 746,95 грн. залишок боргу на виконання вищезазначеного рішення станом на день надання відповіді складає 206 637,37 грн.
Вказане підтверджується, також, наданою стягувачем виконавцю разом із клопотанням від 19.03.2026 роздруківкою вебпорталу «приват 24» станом на 12.03.2026.
Згідно з вимогами п. 1, 3 ч. 3, ч. 5 ст.18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
За наслідками офіційного з`ясування фактичних обставин справи судом встановлено, що приймаючи акт індивідуальної дії суб`єктом владних повноважень не досліджено наявність у боржника реальної можливості виконати судове рішення та поважність причин його не виконання.
Державним виконавцем не вчинялося жодних дій щодо одержання належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позиції Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області стосовно неможливості виконання рішення суду. Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів направлення на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вимоги або листа державного виконавця щодо надання інформації про результати виконання позивачем судового рішення.
Також, судом взято до уваги, що оскаржувану постанову від 20.04.2026 винесено виконавцем на підставі даних стягувача станом на 12.03.2026. 
При цьому, матеріалами справи не підтверджується та відповідачем не доведено, що ним вживалися заходи щодо перевірки актуального стану виконання судового рішення станом на 20.04.2026
Відтак, оскільки невиплата в повному обсязі перерахованої пенсії не зумовлена недбалістю позивача чи неналежним виконанням своїх обов`язків, враховуючи викладене, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області на виконання рішення по даній конкретній справі вжито всіх можливих (конкретних) заходів.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд доходить висновку, що Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виконано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 у справі № 260/901/25 в межах покладених цим рішенням зобов`язань, а отже оскаржувана постанова про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн не може вважатися законною, оскільки обґрунтованих підстав щодо невиконання рішення з покликанням на чіткі приписи закону та неповажності причин на час її постановлення відповідачем щодо позивача не зазначено, що має наслідком визнання її протиправною та скасування.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Відповідно до ч.1, 3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що даній справі позивач довів належними та достатніми доказами наявність порушень з боку відповідача, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, відповідно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України). 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ч.1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Разом з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.12.2022 у справі №815/4246/17, якщо оскарження рішення державного виконавця, не є «компетенційним спором» (у значенні п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС), а подання адміністративного позову не є формою реалізації компетенції суб`єкта владних повноважень.
При зверненні одного суб`єкта владних повноважень до суду з позовом до іншого суб`єкта владних повноважень ключовим моментом виступає характер такого звернення, тобто, чи позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів (як юридична особа публічного права) (пункт 1 частина 1 статті 19 КАС України), чи з метою встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень (як суб`єкт владних повноважень) (пункт 3 частина 1 статті 19 КАС України), чи відповідно до покладених на нього положеннями чинного законодавства обов`язку звернення до суду (як суб`єкт владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій) (пункт 5 частини 1 статті 19 КАС України).
Звернення до адміністративного суду на виконання владних управлінських функцій передбачає, що така форма реагування має витікати безпосередньо з повноважень цього органу (у певній сфері правовідносин), а саме ж «право» на звернення до суду (з відповідним адміністративним позовом), зміст якого, коли це стосується суб`єкта владних повноважень, прирівнюється до його «повноважень», має бути чітко передбачено законом.
У цьому зв`язку державний орган може бути стороною і звертатися до суду, проте адміністративний позов має свої особливості, зумовлені власне завданнями адміністративного судочинства.
У таких спорах, позивач має право на відшкодування судових витрат у повному обсязі, без обмежень, встановлених ч.2 ст.139 КАС України.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області під час звернення до суду захищало свої порушені права як боржника у виконавчому провадженні ВП №79802713, не здійснювало у спірних правовідносинах жодних публічно-владно управлінських функцій та спір не пов`язаний із виконанням або невиконанням управлінням таких функцій.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2622,40 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, наявні підстави для стягнення судового збору з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262, 293-295, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158б, ЄДРПОУ 20490012) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (69095, м. Запоріжжя, вул. Приходська, 58 ЄДРПОУ 43315529), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про скасування постанови про накладення штрафу – задовольнити у повному обсязі. 
Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України Частюка В.О. від 20.04.2026 ВП № 79802713 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у розмірі 5100,00 грн. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судовий збір в сумі 2 662,40 грн., сплачений за подачу адміністративного позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12 травня 2026 року. 

Суддя О.О. Артоуз