ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 11 травня 2026 року	 м. Львів	 Справа № 921/476/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.,
суддів Галушко Н.А.,
Желіка М.Б.,

розглянув без виклику представників сторін заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «ВІАСАН» 
про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
у справі № 921/476/25
за позовом Приватного підприємства "ВЕСТХІМ", м. Івано-Франківськ,
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «ВІАСАН», м. Тернопіль,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 
про визнання недійсними рішення загальних зборів, скасування відомості щодо реєстрації змін до статутного капіталу

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.11.2025 у справі № 921/476/25: - задоволено заяву ПП «ВЕСТХІМ» про залишення позову без розгляду; - позовну заяву ПП «ВЕСТХІМ» у справі № 921/476/25 залишено без розгляду. 
В додатковому рішенні від 10.12.2025 Господарський суд Тернопільської області ухвалив: - задоволити частково заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «ВІАСАН», адвоката Бачинської Наталії Орестівни про ухвалення додаткового рішення; - стягнути з Приватного підприємства "Вестхім" 46 800 грн судових витрат.
28.04.2026 Західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою в задоволенні вимог апеляційної скарги Приватного підприємства "ВЕСТХІМ" відмовив; додаткове рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.12.2025 у справі № 921/476/25 залишив без змін. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «ВІАСАН» очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 23 400,00 грн, а також подано докази на підтвердження розміру понесених судових витрат.
10.02.2026 через систему «Електронний суд» до Західного апеляційного господарського суду від ТзОВ «Медичний центр «ВІАСАН» надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 23 400,00 грн.
З огляду на приписи ч.3 ст.244 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд в ухвалі від 16.02.2026 постановив здійснити розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «ВІАСАН» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі без виклику представників сторін в судове засідання; позивачу запропоновано подати суду пояснення (заперечення) на заяву відповідача. 
Приватне підприємство "ВЕСТХІМ" правом на подання пояснень (заперечень) на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «ВІАСАН» не скористалось. 
Згідно з ч.5 ст.129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності судових витрат і наданих послуг, господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України).
Верховний Суд, застосовуючи ч.6 ст.126 ГПК України, зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Положеннями ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 вказаного вище Закону).
У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України.
Верховний Суд неодноразово також вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях у справах "Двойних проти України", "Баришевський проти України" зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем долучено такі докази: додаткову угоду № 1 від 20.01.2026 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 13.08.2025, укладену між адвокатом Бачинською Н.О. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «ВІАСАН» у відповідності до п.4.2 якої, вартість послуг, визначених цим договором, у суді апеляційної інстанції становить 23 400,00 грн; акт приймання-передачі наданих послуг від 10.02.2026 на суму 23 400,00 грн; рахунок-фактура № 20-01/2026 від 20.01.2026 на суму 23 400,00 грн; платіжна інструкція № 581 від 20.01.2026 на суму 23 400,00 грн із зазначенням призначення платежу: «Оплата за надання юридичних послуг згідно рах. № 20-01/2026 від 20.01.2026 без ПДВ».
Заява про стягнення судових витрат обгрунтована положеннями ст. 59 Конституції України та нормами ГПК України, які гарантують право на професійну правничу допомогу та передбачають відшкодування витрат за умови їх фактичності, необхідності, розумності та документального підтвердження. Витрати відповідача на правничу допомогу у розмірі 23400,00 грн були попередньо заявлені, підтверджені договором про надання правової допомоги, ордером адвоката, додатковою угодою, рахунком, платіжною інструкцією та актом приймання-передачі послуг.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у додатковій постанові у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Таким чином, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню.
Колегія суддів також звертає увагу, що у відповідності до позиції Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 12.05.2021 у справі № 235/4969/21, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу наданих послуг, а отже є визначеним. 
Як зазначено вище, пунктом 4.2 додаткової угоди № 1 від 20.01.2026 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 13.08.2025 встановлено, що вартість послуг у суді апеляційної інстанції становить 23400,00 грн.
У постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Наведене кореспондується з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81) 7, яким передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом справи.
Враховуючи положення ст. ст. 86, 123, 126 та 129 ГПК України, надавши оцінку доказам щодо витрат на професійну правничу допомогу, а також беручи до уваги принципи диспозитивності та змагальності господарського судочинства та критерії реальності, співмірності і розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що вимога відповідача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою, такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами, були фактичними і неминучими, а їх розмір — співмірним та обґрунтованим. При цьому позивач не подав заперечень щодо заявленого розміру витрат, не спростував їх та не надав доказів їх неспівмірності. Відтак, вимога про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 126, 129, 244 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

У ХВ А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «ВІАСАН» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволити. 
Стягнути з Приватного підприємства "Вестхім" (Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, с. Микитинці, вул. Юності, 62А, ідентифікаційний код 19394119) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «ВІАСАН» (м. Тернопіль, вул. Медова, 12, ідентифікаційний код 40897236) 23 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Господарському суду Тернопільської області видати наказ. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття; порядок та строк її оскарження передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України. 
Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік