Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 р. № 520/6060/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у внесенні в розшук в мобільному застосунку «Резерв+» ОСОБА_2 та зобов`язати виключити такі дані.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , номер запису в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» - 190120231455995600054.
З наявного у матеріалах справи військово-облікового документа, сформованого засобами мобільного застосунку «Резерв+», вбачається, що позивач має статус військовозобов`язаного, дані ним уточнено вчасно, дата уточнення даних - 18.05.2024. Також у зазначеному документі містяться відомості про проходження позивачем військово-лікарської комісії 18.07.2024 та постанову ВЛК - придатний.
Разом з тим, у мобільному застосунку «Резерв+» щодо позивача відображено відомості про порушення правил військового обліку, а саме зазначено причину звернення до Національної поліції: «Не прибули за повісткою до ТЦК та СП», дата звернення - 12.02.2026. Крім того, у застосунку відображено повідомлення про розшук ТЦК, а також інформацію щодо можливості сплати штрафу за неприбуття за повісткою до ТЦК та СП.
Позивач, не погоджуючись із зазначеними діями відповідача, звернувся до суду з цим позовом та вказує, що відомості про порушення ним правил військового обліку та перебування у розшуку внесені безпідставно, оскільки жодного протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього не складалося, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не виносилося, а обов`язок з уточнення персональних та військово-облікових даних ним було виконано своєчасно.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні докази отримання ним повістки або належного повідомлення про необхідність прибуття до ТЦК та СП. На думку позивача, сам факт направлення поштового відправлення та його повернення відправнику із зазначенням про відсутність адресата не може безумовно підтверджувати належне оповіщення особи про виклик, а також не свідчить про умисне невиконання нею відповідного обов`язку.
Крім того, позивач посилається на те, що повістка була сформована з метою уточнення даних, тоді як його персональні та військово-облікові дані вже були уточнені 18.05.2024, що підтверджується відомостями з мобільного застосунку «Резерв+». За таких обставин, на переконання позивача, у відповідача були відсутні правові підстави для формування відомостей про порушення правил військового обліку, звернення до органів Національної поліції та відображення у застосунку «Резерв+» інформації про перебування позивача у розшуку.
Відповідач проти задоволення позову заперечив та у відзиві на позовну заяву зазначив, що діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідач посилається на те, що 21.12.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 на адресу задекларованого місця проживання позивача: АДРЕСА_3 , засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення було направлено повістку №6097668, сформовану за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, про необхідність з`явитися 16.01.2026 о 09:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач зазначає, що вказане поштове відправлення було повернуто до ТЦК та СП у зв`язку з відсутністю адресата за зазначеною адресою. На думку відповідача, направлення повістки за задекларованим місцем проживання позивача є належним способом оповіщення, а повернення поштового відправлення з відміткою про відсутність адресата підтверджує належне повідомлення позивача про виклик до ТЦК та СП.
Також відповідач вказує, що у зв`язку з неприбуттям позивача за повісткою №6097668 до ІНФОРМАЦІЯ_2 були наявні підстави для направлення відповідного звернення до органів Національної поліції щодо доставлення позивача до ТЦК та СП з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому відповідач зазначає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не ведуть бази розшуку органів поліції та не наповнюють їх відповідними відомостями, а відомості у мобільному застосунку «Резерв+» відображаються на підставі даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідач також наголошує, що наявність у застосунку «Резерв+» примітки про порушення правил військового обліку не є тотожною факту притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки інформація про притягнення до адміністративної відповідальності відображається у Реєстрі окремо із зазначенням відповідного протоколу та/або постанови.
У відповіді на відзив представник позивача заперечив доводи відповідача та зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів фактичного вручення позивачу повістки, повідомлення його засобами телефонного зв`язку або залишення повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК». Позивач повторно наголосив, що обов`язок з уточнення даних ним виконано своєчасно, а тому повторний виклик з метою уточнення даних не міг бути законною підставою для внесення відомостей про порушення правил військового обліку та ініціювання доставлення позивача органами Національної поліції.
Таким чином, спірні правовідносини виникли з приводу правомірності дій відповідача щодо формування та відображення у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення позивачем правил військового обліку у зв`язку з неприбуттям за повісткою, а також пов`язаного з цим відображення у мобільному застосунку «Резерв+» інформації про перебування позивача у розшуку ТЦК.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, пропорційно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, зокрема, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Згідно з абзацом відповідної частини статті 22 вказаного Закону інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центр надання адміністративних послуг, електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем такий обов`язок виконано, що підтверджується військово-обліковим документом, сформованим засобами мобільного застосунку «Резерв+», у якому зазначено, що дані уточнено вчасно, дата уточнення даних - 18.05.2024. Також у цьому документі наявні відомості про проходження позивачем ВЛК 18.07.2024.
Пунктом 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, передбачено, що за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
За змістом пункту 34 Порядку №560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки може бути надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу місця проживання особи після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення облікових даних.
Пунктом 41 Порядку №560 визначено належні підтвердження оповіщення особи про виклик до ТЦК та СП. У разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку таким підтвердженням є день отримання поштового відправлення або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи відмітки про відсутність особи за відповідною адресою.
Разом з тим, суд зазначає, що направлення повістки поштовим зв`язком не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку довести наявність фактичних і правових підстав для подальшого формування відомостей про порушення особою правил військового обліку та ініціювання її доставлення органами Національної поліції.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач посилається на направлення 21.12.2025 на адресу позивача повістки №6097668 про необхідність з`явитися 16.01.2026 о 09:00 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Водночас вказане поштове відправлення повернуто відправнику у зв`язку з відсутністю адресата за зазначеною адресою.
Суд враховує, що повернення поштового відправлення з відповідною відміткою може мати значення для оцінки належності оповіщення особи. Однак у цій справі спір стосується не оскарження постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за неявку, а правомірності внесення щодо нього відомостей про порушення правил військового обліку та пов`язаного з цим відображення у застосунку «Резерв+» інформації про розшук ТЦК.
У відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 на адвокатський запит від 01.03.2026 №МВ/1018 зазначено, що 21.12.2025 позивачу була направлена повістка №6097668, яка сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, про виклик на 16.01.2026 о 09:00 годині для уточнення даних. 
У цій же відповіді відповідач повідомив, що вказана повістка була повернута до ТЦК та СП у зв`язку з відсутністю позивача за адресою, у визначений час позивач до ТЦК та СП не з`явився, протокол щодо нього не складався, постанова не виносилась.
Отже, відповідачем підтверджено відсутність складеного щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення та відсутність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Частиною першою статті 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Пунктом 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, передбачено, що Національна поліція за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП.
Відповідно до пункту 79 Порядку №1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення.
Цим же пунктом Порядку №1487 передбачено, що районні (міські) ТЦК та СП повідомляють Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, щодо яких надсилалося відповідне звернення.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що звернення ТЦК та СП до органів Національної поліції щодо доставлення особи є похідним заходом, який допускається за наявності достатніх правових підстав вважати, що особа вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 або 210-1 КУпАП, та за умови неможливості складення протоколу на місці його вчинення.
При цьому факт повернення поштового відправлення із повісткою №6097668 не є тотожним встановленню факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не може автоматично зумовлювати внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення позивачем правил військового обліку, а також формування підстав для відображення у застосунку «Резерв+» інформації про перебування особи у розшуку ТЦК.
Суд також враховує, що метою повістки №6097668, за твердженням самого відповідача та відповідно до відповіді від 01.03.2026 №МВ/1018, було уточнення даних. 
Водночас матеріалами справи підтверджено, що позивач уточнив свої дані 18.05.2024, тобто до формування та направлення вказаної повістки. 
Доказів того, що на момент формування повістки №6097668 існувала об`єктивна необхідність повторного уточнення даних позивача, відповідачем до суду не подано.
Крім того, матеріали справи не містять доказів прийняття щодо позивача індивідуального акта про встановлення факту порушення ним правил військового обліку, складення протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем не доведено правомірності формування щодо позивача відомостей про порушення правил військового обліку у зв`язку з неприбуттям за повісткою №6097668, а також не доведено наявності належних підстав для внесення у Реєстр відомостей, які зумовлюють відображення у мобільному застосунку «Резерв+» інформації про розшук ТЦК.
Доводи відповідача про те, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не ведуть бази розшуку органів поліції та не наповнюють їх відповідними відомостями, суд оцінює критично, оскільки предметом спору є не технічне адміністрування баз даних Національної поліції, а дії відповідача як суб`єкта владних повноважень, що стали підставою для формування та відображення відповідних відомостей у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та мобільному застосунку «Резерв+».
Суд зауважує, що саме відповідач є тим органом, у якому позивач перебуває на військовому обліку, який сформував повістку №6097668, здійснив дії щодо фіксації неприбуття позивача за такою повісткою та ініціював відповідні відомості та звернення, наслідком яких стало відображення у застосунку «Резерв+» інформації про порушення правил військового обліку та перебування позивача у розшуку ТЦК.
Посилання відповідача на те, що відомості про порушення правил військового обліку не є тотожними відомостям про притягнення до адміністративної відповідальності, не спростовує висновків суду, оскільки будь-які відомості, що негативно впливають на правове становище особи, мають ґрунтуватися на належних, допустимих, достовірних та достатніх доказах. У цій справі відповідач таких доказів не надав.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
Водночас за частиною другою цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки відповідачем не доведено правомірності спірних дій, а матеріали справи підтверджують, що позивач своєчасно уточнив облікові дані 18.05.2024, щодо нього не складався протокол про адміністративне правопорушення та не виносилася постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
Разом з тим, в адміністративному позові позивач просить зобов`язати відповідача виключити такі дані з мобільного застосунку «Резерв+». 
Суд враховує, що мобільний застосунок «Резерв+» є способом відображення відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а відповідач не є технічним адміністратором такого мобільного застосунку.
Водночас відповідно до пункту 79 Порядку №1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також повідомляють Національній поліції про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення осіб, щодо яких надсилалося відповідне звернення.
З огляду на викладене, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення позивачем правил військового обліку. 
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. 
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст.139 КАС України.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами частин третьої, четвертої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. 
Для визначення розміру таких витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом.
Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Судом встановлено, що на підтвердження представництва інтересів позивача у цій справі до матеріалів справи долучено ордер адвоката та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. 
Водночас доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договору про надання правничої допомоги, доказів сплати гонорару або доказів виникнення обов`язку його сплатити, акта приймання-передачі наданих послуг, рахунку, квитанції, платіжного документа чи детального опису виконаних адвокатом робіт, до суду не надано.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу документально не підтверджені, а тому підстави для їх стягнення з відповідача відсутні.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1 064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок). 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 04 червня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях