ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 911/3162/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Баранець О.М.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на постанову Північного апеляційного господарського суду 
(головуючий суддя - Євсіков О.О., судді: Алданова С.О., Корсак В.А.)
від 13.04.2026

за заявою  ОСОБА_1 

про забезпечення позову

у справі № 911/3162/24

за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління розвідки Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯ КЛАБ" 
про визнання недійсним рішення про внесення нерухомого майна до статутного капіталу та витребування спільного сумісного майна подружжя із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Головного управління розвідки Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФІЯ КЛАБ" про визнання недійсним рішення про внесення нерухомого майна до статутного капіталу та витребування спільного сумісного майна подружжя із чужого незаконного володіння. 

1.2. Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення вказаного позову, за змістом прохальної частини якої заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема, набуття, зміни, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо) щодо спірних об`єктів нерухомого майна, які є предметом даного позову та заборонити Головному управлінню розвідки Міністерства оборони України, код ЄДРПОУ: 43966883, та/або за його дорученням іншим особам вчиняти дії щодо вселення та/або виселення будь-яких осіб, а також вчиняти дії щодо зміни, скасування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб, а також заборонити проводити підготовчі та ремонтні роботи у спірних об`єктах нерухомого майна.

1.3. Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилається на те, що вказані об`єкти нерухомого майна вибули без відома та згоди позивача та станом на сьогодні перебувають у власності Управління.

Зазначає про те, що 16.10.2025 Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області на 27-ій сесії VIIІ скликання прийняла рішення про надання згоди на прийняття та прийняття безоплатно з державної власності до комунальної власності спірного майна. Вказані рішення оприлюднені на офіційному сайті Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області і є публічною інформацією.

Заявниця зазначає, що ці рішення є підставою для внесення змін у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно відповідно до статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У вказаних рішеннях Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області підставами для передачі спірного майна зазначені листи Управління від 21.07.2025 за вх. №1542/10-06, від 05.08.2025 за вх. №1695/10-06, від 30.09.2025 за вх. №2099/10-06.

Наголошує на тому, що Управління, знаючи, що майно є предметом спору, умисно вчиняє юридичні дії з відчуження майна, що порушує принципи диспозитивності та добросовісності, ускладнює та ставить за мету унеможливлення виконання рішення суду у даній справі №911/3162/24 в майбутньому. 

На переконання ОСОБА_1 , заявлені заходи забезпечення позову - арешт та заборона реєстраційних дій - є співмірними і необхідними, оскільки не позбавляють Управління права користування, а лише запобігають відчуженню майна до вирішення спору.

На підтвердження наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову обставин ОСОБА_1 надала роздруківки з офіційного сайту Борщагівської сільської ради рішень 27-ї сесії VIII скликання від 16.10.2025 про надання згоди на прийняття безоплатно з державної власності до комунальної власності квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3, квартири АДРЕСА_4, квартири АДРЕСА_5, квартири АДРЕСА_6, та про прийняття безоплатно з державної власності до комунальної власності квартири АДРЕСА_4, квартири АДРЕСА_7, квартири АДРЕСА_8, квартири АДРЕСА_9.

2. Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.11.2025 заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №911/3162/24 задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема, набуття, зміни, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо) щодо спірних об`єктів нерухомого майна.

Заборонено Управлінню та/або за його дорученням іншим особам вчиняти дії щодо вселення та/або виселення будь-яких осіб, а також вчиняти дії щодо зміни, скасовування (припинення) державної реєстрації (декларування) місця проживання будь-яких осіб, а також заборонити проводити підготовчі та ремонтні роботи у спірних об`єктах нерухомого майна.

2.2. За висновком суду першої інстанції, наведені у заяві про забезпечення позову обставини підтверджують обґрунтоване припущення позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо такого майна, може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Також суд дійшов висновку, що обрані позивачем види забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони вчиняти реєстраційні дії є співмірними з позовними вимогами, мають тимчасовий характер та не порушать права та інтереси відповідача й інших осіб, та що наведені в заяві заходи забезпечення позову виключають можливість спричинення будь-яких збитків, відсутні підстави та необхідність в зустрічному забезпеченні, а також визначені позивачем заходи забезпечення не завдають шкоди правам та охоронюваним інтересам осіб, що не є учасниками судового процесу.

Підсумовуючи, місцевий суд зазначив, що у цьому випадку невжиття заявлених заходів забезпечення позову визначеним позивачем шляхом може призвести до утруднення чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, оскільки у разі відхилення судом заяви про забезпечення та у випадку прийняття судом рішення по суті на користь позивача, обраний позивачем спосіб захисту стане неефективним, позаяк необхідно буде застосовувати додатково інші способи захисту порушених прав позивача, а також докладати зусиль з метою відновлення становища, яке існувало до порушення.

Крім того, вище наведені обрані позивачем заходи забезпечення позову є адекватними та дозволяють не допустити незворотності певних наслідків, а також забезпечать дотримання необхідного балансу інтересів між усіма учасниками спірних правовідносин, які беруть участь у справі.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 ухвалу Господарського суду Київської області від 19.11.2025 у справі №911/3162/24 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №911/3162/24 відмовлено.

2.4. Суд апеляційної інстанції, приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову, виходив з того, що дії, на які як на обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається ОСОБА_1 , підпадають під регулювання Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного та надзвичайного стану", а відтак заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає на підставі частини п`ятнадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у справі №911/3162/24, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, якою просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати, а ухвалу місцевого господарського суду залишити в силі.

3.2. За доводами касаційної скарги та доповнення до неї ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржувану постанову ухвалено з порушенням норм процесуального права, а саме: статей 7, 11, 13, 136, 137 Господарського процесуального кодексу України. 

Зазначаючи про порушення судами статей 7, 11, 13 Господарського процесуального кодексу України, скаржниця вказує, що суд апеляційної інстанції прийняв до розгляду та відкрив апеляційне провадження апеляційну скаргу Управління з порушенням зазначених статей, так як апеляційна скарга була подана з порушенням десятиденного строку на апеляційне оскарження, та такий строк не поновлюється.

Порушення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України скаржниця обґрунтовує тим, що вона звернулася з позовними вимогами майнового характеру, а тому в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 

За переконанням скаржниці, постанова суду апеляційної інстанції є такою, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, а вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову є необхідними, зважаючи на поведінку ГУР, заходи відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема вимогам розумності, співмірності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог майнового характеру, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу Головне управління розвідки проти вимог та доводів останньої заперечує, зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції є законною, справедливою, прийнятою із дотриманням норм процесуального законодавства, просить касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін. До того ж зазначає, що касаційна скаргу не містить чіткої аргументації, яким саме чином суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Управління, ОСОБА_2 , ТОВ "СОФІЯ КЛАБ" про визнання недійсним рішення про внесення нерухомого майна до статутного капіталу та витребування спільного сумісного майна подружжя із чужого незаконного володіння. 

У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить суд:

1) визнати недійсним рішення про передачу об`єктів нерухомого майна: 

1. Квартири за адресою: АДРЕСА_10, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1987963332224;

2. Квартири за адресою: АДРЕСА_7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1987946832224; 

3. Квартири за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1987902232224;

4. Квартири за адресою: АДРЕСА_11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2420080032224; 

5. Квартири за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2394889432224; 

6. Квартири за адресою: АДРЕСА_12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2529074732080; 

7. Квартири за адресою: АДРЕСА_13, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2524839432080; 

8. Квартири за адресою: АДРЕСА_14, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2368205432224; 

9. Квартири за адресою: АДРЕСА_15, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2357851232224;

10. Квартири за адресою: АДРЕСА_16, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2343686532224; 

11. Квартири за адресою: АДРЕСА_17, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2336529432224; 

12. Квартири за адресою: АДРЕСА_18, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2321462132224; 

13. Квартири за адресою: АДРЕСА_19, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2278500732224; 

14. Квартири за адресою: АДРЕСА_20, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2200567332224;

15. Квартири за адресою: АДРЕСА_21, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2329268232224; 

16. Квартири за адресою: АДРЕСА_22, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1982473632224;

17. Квартири за адресою: АДРЕСА_23, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2526324232080; 

18. Квартири за адресою: АДРЕСА_24, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2206349232224; 

19. Квартири за адресою: АДРЕСА_25, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2194524432224; 

20. Квартири за адресою: АДРЕСА_26, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2534366132080;

21. Квартири за адресою: АДРЕСА_27, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1987862632224; 

22. Квартири за адресою: АДРЕСА_28, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1987845332224; 

23. Квартири за адресою: АДРЕСА_29, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1983902432224$ 

24. Квартири за адресою: АДРЕСА_30, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2454228432080; 

25. Квартири за адресою: АДРЕСА_31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2462753932080; 

26. Квартири за адресою: АДРЕСА_32, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2434024032224; 

27. Квартири за адресою: АДРЕСА_33, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2387692432224; 

28. Квартири за адресою: АДРЕСА_34, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2307244832224; 

29. Квартири за адресою: АДРЕСА_35, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2236224132224 

до статутного капіталу ТОВ "СОФІЯ КЛАБ", викладеного у рішенні єдиного учасника Товариства №19/09/2022 від 19.09.2022 "Про затвердження результатів внесення додаткового вкладу в статутний капітал товариства";

2) витребувати із чужого незаконного володіння Управління у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна (за наведеним вище переліком). 

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона уклала шлюб з ОСОБА_2 і за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 набув у власність квартири, які є спільним сумісним майном, що є предметом спору, і у подальшому ОСОБА_2 за актом приймання передачі нерухомого майна вніс спірні квартири до статутного капіталу ТОВ "СОФІЯ КЛАБ". У подальшому рішенням єдиного учасника 19/09/22 від 19.02.2022 було затверджено результат додаткового вкладу до статутного капіталу товариства.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірні об`єкти нерухомого майна були зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі сертифікатів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Наказом (рішенням) начальника Управління від 26.10.2022 №87 ДСК спірні квартири (у позовній заяві ОСОБА_1 визначає їх як квартири, що належали на праві приватної власності ТОВ "СОФІЯ КЛАБ") було примусово відчужено на потреби Управління. 

До позовної заяви ОСОБА_1 долучила інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які свідчать, що станом на 24.10.2024 власником спірного майна є Управління.

ОСОБА_1 посилається на положення статті 60 Сімейного кодексу України та вважає, що спірні квартири є спільною сумісною власністю подружжя, та зазначає, що спірні квартири вибули із спільної сумісної власності подружжя, в т.ч. позивачки, не з її (позивачки) волі.

17.11.2025 до Господарського суду Київської області ОСОБА_1 подано заяву про вжиття заходів забезпечення вказаного позову обґрунтування та вимоги якої наведено вище за текстом цієї постанови.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

5.2. Верховний Суд у постанові від 17.01.2023 у справі №910/20309/21 зазначив, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

5.3. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Підстави для застосування заходів забезпечення позову визначено у статті 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього або у інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

5.4. Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на особу, яка клопоче про таке забезпечення та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу або іншим особам вчиняти певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

5.5. Водночас за приписами частини п`ятнадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень про примусове відчуження майна під час дії воєнного стану, прийнятих відповідно до Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану".

5.6. Закон України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" визначає механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна для потреб держави в період дії воєнного чи надзвичайного стану у юридичних та фізичних осіб, територіальних громад, а також нерозподілених земельних ділянок, невитребуваних земельних часток (паїв) та особливості передачі в користування таких земельних ділянок.

Примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості (пункт 1 частини першої статті 1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного та надзвичайного стану").

Частиною другою статті 1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного та надзвичайного стану" законодавець уточнює, що термін "військове командування" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про правовий режим воєнного стану" або Законі України "Про правовий режим надзвичайного стану", залежно від правового режиму, в умовах якого передається, відчужується або вилучається майно.

Правовою основою примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану є Конституція України, цей Закон, інші закони України та указ Президента України про введення надзвичайного чи воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного та надзвичайного стану").

Примусове відчуження або вилучення майна, необхідного для відвернення або ліквідації ситуацій, що стали причиною введення правового режиму надзвичайного стану, здійснюється за рішенням органу виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, військового командування, органу місцевого самоврядування, на яких відповідно до указу Президента України про введення правового режиму надзвичайного стану покладено здійснення заходів надзвичайного стану (далі - військове командування, орган, на який покладено здійснення заходів правового режиму надзвичайного стану) (стаття 5 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного та надзвичайного стану").

5.7. Суд апеляційної інстанції встановив, що квартири, щодо внесення яких до статутного капіталу ТОВ "СОФІЯ КЛАБ" та щодо витребування яких у Управління заявлено спір у справі, що розглядається, були примусово відчужено на потреби Управління.

Зокрема, наказом від 26.10.2022 №87 ДСК "Про примусове відчуження майна для потреб держави в умовах воєнного стану" Управління здійснило примусове відчуження 29 об`єктів нерухомого майна, власником якого є товариство, а саме спірних квартир (у позовній заяві ОСОБА_1 визначає їх як квартири, які належали на праві приватної власності ТОВ "СОФІЯ КЛАБ").

15.02.2023 відбулася державна реєстрація за Управлінням права власності на спірні 29 об`єктів нерухомого майна, записи про що внесено до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.11.2023 у справі №911/592/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2024, було відмовлено повністю у задоволені вимог ТОВ "СОФІЯ КЛАБ" визнати незаконними та скасувати наказ Управління від 26.10.2022 за №87 ДСК "Про примусове відчуження майна для потреб держави в умовах воєнного стану" та рішення "Про передачу з приватної у державну чи комунальну власність", серія та номер: 87 ДСК, виданий 26.10.2022, видавник Управління, а також витребувати з чужого незаконного володіння Управління у власність товариства нерухоме майно (спірні у справі, що розглядається, квартири).

5.8. З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що дії, на які в обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається ОСОБА_1 , підпадають під регулювання Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного та надзвичайного стану", а відтак заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає на підставі частини п`ятнадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

5.9. Зважаючи на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також заборони проводити підготовчі та ремонтні роботи у спірних об`єктах нерухомого майна.

Скаржник у касаційній скарзі не спростовує висновки суду апеляційної інстанції, які слугували підставою для відмови у задоволенні заяви.

Отже, доводи касаційної скарги про порушення та неправильне застосування судом апеляційної інстанції приписів статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України не знайшли підтвердження. 

5.10. Щодо доводів скаржниці про порушення судом апеляційної інстанції положень статей 7, 11, 13 Господарського процесуального кодексу України що неправомірного прийняття судом апеляційної інстанції апеляційної скарги Управління, оскільки та була подана з порушенням десятиденного терміну, то ці доводи є необґрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що апеляційну скаргу Управлінням було подано у встановлений процесуальним законодавством строк з урахуванням положень статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до положень частин першої та третьої статті 304 Господарського процесуального кодексу України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

6.2. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.3. Статтею 309 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.4. Переглядаючи у касаційному порядку в межах доводів та вимог касаційної скарги оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, Верховний Суд не встановив порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник.

7. Судові витрати

7.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у справі №911/3162/24 - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна 

О. Баранець