Справа № 756/15756/25
Провадження № 2/756/1627/26

УКРАЇНА

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року       місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Ткач М.М.,
за участі секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,
представника позивача - Іващенка А.К.,
відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Іващенко А.К. звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_1 , про стягнення грошової компенсації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.09.2009 між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03.06.2024 по справі №755/5139/24 шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі, 31.12.2021 був придбаний завезений з-за кордону по посвідченню митниці легковий автомобіль марки NISSAN, моделі PATHFINDER, 2016 року випуску,VIN НОМЕР_1 , чорного кольору, типу УНІВЕРСАЛ, тип пального бензиновий, об`єм двигуна 3498 см.куб, вага без навантаження 2106 кг, з навантаженням 2714 кг, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить сторонам на праві сумісної власності. Зазначений автомобіль був зареєстрований на позивача ОСОБА_2 . Із початком агресії росії проти України, у березні 2022 року позивач разом із дітьми виїхали до Німеччини, напередодні видавши відповідачу нотаріально посвідчену довіреність на право розпоряджатися спірним автомобілем. 10.08.2023 відповідач перереєстрував на нового власника, спірний автомобіль згідно договору укладеного в сервісному Центрі ТСЦ 8048 в місті Києві по вул. Грінченка, 18. Зазначається, що позивачу не відомо, яким чином був відчужений автомобіль, шляхом продажу, дарування чи в інший спосіб та позивач не отримувала від відповідача належну їй частину його вартості. Повна вартість автомобіля становить 16 000 доларів США, тому 1/2 частка розміром 8 000 доларів США, що по курсу НБУ на день подачі позову становить 330 000 грн. У зв`язку з тим, що спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без письмової згоди позивача та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію 1/2 вартості відчуженого автомобіля у розмірі 330000,00 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.01.2026 клопотання відповідача про витребування доказів по справі - задоволено. Витребувано у ТСЦ №8048 РСЦ ГСЦ МВС в місті Києві належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу від 10.08.2023, автомобіля марки NISSAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 та доручення продавця.
25.02.2026 та 01.04.2026 до суду на виконання вимог ухвали Оболонського суду міста Києва від 10.10.2025 надійшли відповіді від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві.
Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказував, що автомобіль було відчужено в період шлюбу на підставі довіреності позивача та отримані кошти були використані в інтересах сім`ї, а відтак відсутні підстави для стягнення грошової компенсації.
Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11.09.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва 03.06.2024 по справі №755/5139/24.
За час перебування у шлюбі був придбаний сторонами та зареєстрований за позивачем ОСОБА_2 , 31.12.2021 легковий автомобіль марки NISSAN, моделі PATHFINDER, 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що не заперечується сторонами.
19.08.2022 позивачем ОСОБА_2 на ім`я відповідача ОСОБА_1 була видана довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Братушкою А.В. та зареєстрована в реєстрі за №1353, якою уповноважила відповідача ОСОБА_1 , розпоряджатися та користуватися від її імені (керувати, продати, обміняти за ціною та на всіх умовах на його розсуд тощо), представляти її інтереси перед третіми особами в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, в тому числі в органах Національної поліції, органах безпеки руху, Державної прикордонної служби України, сервісних Центрах, центрах надання адміністративних послуг та інших компетентних органах, судових органах, органах виконавчої служби з питань користування та розпорядження з правом перереєстрації та з правом виїзду за кордон України та інших держав, з правом перетину державного (адміністративного) кордону щодо транспортного засобу, належного на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видавник - ТСЦ 8047, дата першої реєстрації - 31 грудня 2021 року, дата реєстрації - 31 грудня 2021 року, транспортним засобом - марки NISSAN, комерційний опис PATHFINDER, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , колір - ЧОРНИЙ, особливі відмітки - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , орган, що видав - ТСЦ 8047, дата першої реєстрації - 31 грудня 2021 року, дата реєстрації - 31 грудня 2021 року. Для чого надано представнику право представляти її інтереси в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції або в будь-яких інших установах, сервісних центрах, центрах з надання адміністративних послуг, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов`язаних з користуванням (керуванням), експлуатацією та відчуженням транспортного засобу, перереєстрацією, ремонтом, проходженням технічного огляду, визначати на власний розсуд місце стоянки ТЗ, замовити та отримати реєстраційний документ у випадках, встановлених законодавством, отримати транзитні номери, зняти та поставити ТЗ на облік, перереєструвати ТЗ, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, заяви, дублікат реєстраційного документу в разі його втрати, замінювати реєстраційний документ у випадках, встановлених законодавством, підписувати договори цивільно-правового характеру щодо користування та розпорядження (в тому числі, але не виключно купівлі-продажу, оренди, позички) транспортним засобом за ціною та на усіх умовах на його розсуд, укласти договір (договори) страхування цивільної відповідальності транспортного засобу за шкоду, спричинену третім особам внаслідок дорожньо-транспортних пригод, договори добровільного страхування наземного транспортного засобу - КАСКО, одержувати належні їй за результатами вказаних угод грошові суми, сплачувати від її імені грошові кошти, в випадку спричинення ТЗ пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяну шкоду повіреними особами, іншим транспортним засобам під час керування ТЗ, як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, якщо в тому буде необхідність, угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми у розмірах згідно із калькуляцією або за домовленістю, бути представником власника в судах будь-яких інстанцій, в органах державної виконавчої служби (приватних виконавців) у справах, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням вказаним ТЗ, з правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, одержання присудженого майна або грошей, під час здійснення цих повноважень керувати транспортним засобом, вчиняти також всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність їй прочитана, суть її зрозуміла та цим вона підтверджує, що зміст даного одностороннього правочину, права, відповідальність, наслідки правочину, зміст ст.ст. 219, 238-241, 244, 245, 247-250, 1187 Цивільного кодексу України їй нотаріусом роз`яснено. Розуміючи значення, та правові наслідки даного правочину, підтверджую дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не носить характеру фіктивного та удаваного, що зміст правочину відповідає їй волі та підписаний особисто нею. Текст довіреності нею особисто прочитаний та зачитаний вголос. Реквізити, які вказані в цьому документі, особисто перевірені. Довіреність видана строком на один рік та зберігає чинність до дев`ятнадцятого серпня дві тисячі двадцять третього року, якщо не буде скасована раніше цього терміну у встановленому для цього порядку чи припинена з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України, без права передоручення повноважень третім особам, з правом виїзду за кордон, його перетину (державний та (або) адміністративний) України, інших держав за умови оформлення необхідних документів.
10.08.2023 між відповідачем ОСОБА_1 , який діяв на підставі доручення продавця та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8048/2023/3986544, відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупця автомобіль марки NISSAN, моделі PATHFINDER, чорного кольору, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно із п. 3.1 зазначеного договору купівлі-продажу транспортного засобу, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу, склала 200 000,00 грн.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача вказувала, що відповідач без відома позивача продав належний подружжю на праві спільної сумісної власності транспортний засіб, розпорядився коштами на власний розсуд, а відтак наявні підстави для стягнення частини вартості даного автомобіля.
Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля в порядку поділу спільного майна подружжя, а також заперечень на позов в цій частині, суд приймає до уваги те, що за правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Крім того, за змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).
Як вбачається з матеріалів справи спірний автомобіль сторони придбали під час офіційно зареєстрованого шлюбу, що ними не заперечувалось в ході розгляду справи.
Таким чином, автомобіль марки NISSAN, моделі PATHFINDER, 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 був об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки, був придбаний за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Варто відмітити, що як зазначалося вище, 19.08.2022 позивачем ОСОБА_2 на ім`я відповідача ОСОБА_1 була видана довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Братушкою А.В. та зареєстрована в реєстрі за №1353, якою уповноважила відповідача ОСОБА_1, зокрема, підписувати договори цивільно-правового характеру щодо користування та розпорядження (в тому числі але не виключно купівлі-продажу, оренди, позички) транспортним засобом марки NISSAN, моделі PATHFINDER, 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 за ціною та на всіх умовах на його розсуд.
У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, та варто вказати на те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18).
З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль було відчужено 10.08.2023 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Розірвання шлюбу було ініційовано відповідачем та розірвано заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва 03.06.2024 по справі №755/5139/24.
Наведене в сукупності свідчить про те, що спірний автомобіль було відчужено відповідачем в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та до фактичного ініціювання позовом спору про розірвання шлюбу.
Згідно із вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Стороною позивача не було надано доказів на підтвердження того, що автомобіль було відчужено без її волі, а пред`явлення позову після розірвання шлюбу, переконливо про це не свідчить.
Крім того, в ході розгляду справи стороною позивача не доведено те, що відповідачем кошти від продажу автомобіля були використані відповідачем не в інтересах сім`ї, а відтак твердження позивача про наявність підстав для стягнення на користь позивача грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль є безпідставними.
Варто вказати, що тягар доведення використання коштів, отриманих від продажу автомобіля, не в інтересах сім`ї під час перебування в офіційно зареєстрованому шлюбі покладається на сторону позивача, однак, достатніх доказів, які б підтверджували таку позицію суду в ході розгляду справи надано не було.
Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.
Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на вищевикладене, обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, в зв`язку з чим у задоволенні позову, слід відмовити.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.
Керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 22.06.2026. 
Відомості про сторін:
1. Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );
2. Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Суддя              М. М. Ткач