Справа № 456/4968/24
Провадження № 1-кп/456/109/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року         місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої судді              ОСОБА_1 ,
з участю : секретаря      ОСОБА_2 
прокурора      ОСОБА_3 
обвинуваченого     ОСОБА_4 
захисника      ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023141130000899 від 20.10.2023, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сможе Сколівського району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, 

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського Народу. Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Разом з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 днів, який надалі Указами Президента продовжено з 05 год. 30 хв. 18.08.2023 строком на 90 діб. 
Також Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» передбачено, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться протягом 90 діб та котру Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 17.08.2023 № 451/2023 продовжено з 18 серпня 2023 року на 90 діб. 
Відповідно до статей 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Окрім цього, громадяни України зобов`язані  з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, а також під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).
Так, 06.09.2023 ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), де пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами проведення якого його визнано придатним до військової служби у військовий час, про що комісією складено довідку № 5097/1/3580 від 06.09.2023.
07.09.2023 ОСОБА_4 отримав повістку про виклик на 09:00 25.09.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що по АДРЕСА_2 , з метою відправлення у військову частину НОМЕР_1 на навчання, що підтвердив власноручним підписом. Також 07.09.2023 його попереджено під розпис про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, також його ознайомлено із положеннями ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що надає право на відстрочку.
Проте ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, ознайомленим та придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи правових підстав на відстрочку від призову відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, без поважних причин, умисно не прибув на вказану дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 , про поважність причин неявки не повідомив, про що 25.09.2023 працівниками центру комплектування складено відповідний акт, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.
Таким чином, ОСОБА_4 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.
Допитаний обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, зокрема, про те, що дійсно не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою про виклик на 09:00 25.09.2023 з метою відправлення у військову частину на навчання, оскільки був у лікаря, однак підтвердження цього надати не може. Щиро розкаюється у вчиненому. Просить його суворо не карати, оскільки тричі проходив ВЛК та неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою його призову на військову службу. 
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заявили клопотання про зміну обсягу дослідження доказів та просили не допитувати свідків щодо обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, визнає повністю. 
Прокурор ОСОБА_3 проти заявленого клопотання не заперечила. 
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, за викладених вище обставин повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
витягом з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження № 12023141130000899 від 20.10.2023, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовляється від проходження військової служби та не прибув по повістці 25.09.2023 на 09:00, тим самим ухилився від мобілізації, поважної причини неявки в ОСОБА_4 немає, адже в період з 25.09.2023 по даний час на лікарняному за станом здоров`я не перебував, відстрочки від військової служби не має /а.с. 124/; 
заявою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7595 від 05.10.2023 про вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 336 КК України /а.с. 125/; 
актом про неявку військовозобов`язаного ОСОБА_4 за повісткою на відправку від 25.09.2023 /а.с. 126/;
розпискою ОСОБА_4 про обов`зок з`явитися 25 вересня 2023 року о 9:00 /а.с. 128/;
довідкою військово-лікарської комісії № 5097/1/3580 від 06.09.2023 про придатність ОСОБА_4 до військової служби у воєнний час /а.с. 129, 162/;
картою професійно-психологічного відбору кандидата від 06.09.2023, відповідно до якої ОСОБА_4 в основному відповідає вимогам військової служби /а.с. 130, 160/;
аркушем вивчення особистих якостей кандидата, відповідно до якого ОСОБА_4 рекомендується для проходження військової служби /а.с. 131, 161/;
рапортом ст. ДОП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 від 19.10.2023 про наявність у діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України /а.с. 134/;
інформацією начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 за № 4037 від 27.10.2023 про те, що ОСОБА_4 03.12.1990 комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, придатним до нестройової служби у військовий час за гр. І ст. 1в відповідно до наказу МОУ № 260 та переданий на військовий облік військовозобов`язаних /а.с. 135/;
протоколом огляду документа за участі свідка ОСОБА_4 від 27.10.2023 /а.с. 136-137/;
журналом відвідування ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого ОСОБА_4 06.09.2023 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 128-157/;
попередженням ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за ст. 336, 337 КК України /а.с. 165/;
ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_5 від 01.07.2024 про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей і документів /а.с. 166-167/;
протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 30.07.2024 /а.с. 168-169/.
Проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 85, 94 КПК України вказані вище докази в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, в судовому засіданні доведена повністю.
Отже, з урахуванням всіх обставин справи суд вважає доведеним факт ухилення ОСОБА_4 від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.
Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ст. 336 КК України. 
Вказаний висновок суду узгоджується з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 1637/04), в якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тому кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 336 КК України є вірною.
Відповідно до позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від 17.10.2019 в справі № 205/7091/16-к (№ 51-1532км19), поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. 
Судом встановлено, що ОСОБА_4 06.12.2024 був направлений на проходження військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 для встановлення ступеня придатності до військової служби. Під час проходження військово-лікарської комісії 11.04.2025 ОСОБА_4 був скерований у ІНФОРМАЦІЯ_6 для подальшого дообстеження. З 30.04.2025 по 06.05.2025 ОСОБА_4 перебував на лікуванні у психіатричному відділі КНП « ІНФОРМАЦІЯ_7 » ( АДРЕСА_3 ) з діагнозом: F70.1 – Легка розумова відсталість. Значні відхилення у поведінці пацієнта, які потребують догляду і лікування, з інтелектуально-мнестичним зниженням /а.с. 45, 49, 52-56/.
Згідно з повісткою ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1160 від 17.11.2025 ОСОБА_4 належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 до особливого розпорядження /а.с. 93/.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_8 від 07.04.2026 № 2026-0407-1559-4944-0 ОСОБА_4 встановлено діагноз: легка розумова відсталість у ступені помірної дебільності. Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Непридатний до служби у підрозділах спеціального призначення, десантно-штурмових військах, морській піхоті, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах /а.с. 112/. 
При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, поведінку обвинуваченого, який усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, неодружений, не працює, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, знаходиться на обліку в лікаря-психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання; відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 224 від 17.02.2206 на даний час ОСОБА_4 тяжким психічним розладом не страждає, виявляє ознаки легкої розумової відсталості в ступені легкої дебільності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру, лікування від наркотичної чи алкогольної залежності не потребує; обставини, що пом`якшують покарання, якими, на думку суду, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою його призову на військову службу, востаннє 07.04.2026 об 11:43, про що свідчить інформація начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 за № 7743 від 05.05.2026, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності та, беручи до уваги всі вказані обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд дійшов переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Такі висновки щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75 КК України зроблені судом, у тому числі, з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом, колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 13.08.2020 у справі за єдиним унікальним номером 716/1224/19 та номером провадження 51-1962км20, згідно з котрою загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, а особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинення дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
У рішеннях від 24 березня 2005 року в справі «Фрізен проти Росії» (Frizen v. Russia), скарга № 58254/00, та від 09 червня 2005 року в справі «Бакланов проти Росії» (Baklanov v. Russia), скарга № 68443/01, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні від 16 жовтня 2008 року в справі «Ізмайлов проти Росії» (Izmaylov v. Russia), скарга № 30352/03, Європейський Суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід не обирався.
Процесуальних витрат по справі немає.
Керуючись ст. 368, 370, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, і призначити покарання за ст. 336 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя       ОСОБА_1