Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/2458/25
15 травня 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі:  головуючого-судді  Шишка О. А.,
з участю:  секретаря  Сіщук Г. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
ТОВ «Споживчий центр» звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №13.03.2023-100000295 від 13.03.2023 року у розмірі 19517,65 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.03.2023 року між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачкою було укладено кредитний договір №13.03.2023-100000295, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредитні кошти у розмірі 10000 грн строком на 70 днів, до 21.05.2023 року. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору.
Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 29.09.2025 року становила 19517,65 грн, з яких: 9680 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8337,67 грн - заборгованість за процентами, 1500 грн – комісія. Оскільки у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_1 не погасила, просить позов задовольнити, стягнути з відповідачки 19517,65 грн заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору.
У поданій заяві представник позивача просить справу слухати у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, у поданому відзиві її представник вимоги позову визнала частково. Вважає, що позивачем невірно розраховано проценти за користування кредитом. Зазначила, що за договором відповідачка мала повернути 10000 грн тіла кредиту та відсотки в розмірі 6054,23 грн. ОСОБА_1 повернула 2000 грн: 320 грн за тілом кредиту та 1680 грн – відсотків, таким чином заборгованість має складати: 9680 грн за тілом кредиту і 4374,23 грн – за відсотками. Також вважає неправомірним нарахування банком комісії та положення договору про комісію вважає нікчемним. За таких обставин просила відмовити в частині стягнення комісії та неправомірно нарахованих відсотків. Розгляд справи просила проводити у їх відсутності.
У відповіді на відзив представник позивача вказала, що відповідачка під час укладення договору погодилася з його умовами і не може стверджувати про неправомірність нарахування комісії. Крім того вказала, що нарахування відсотків здійснюється за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості, а графік платежів застосовується за умови належного виконання умов договору. Оскільки відповідачка порушила графік погашення заборгованості, то відповідно проценти нараховувалися на фактичну суму заборгованості. За таких обставин просила позов задовольнити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 13.03.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №13.03.2023-100000295 про надання кредитних коштів у розмірі 10000 грн шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору кредит надано строком на 70 днів - до 21.05.2023 року; період користування кредитом - кожні наступні 14 днів (черговий період); процентні ставки: процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду "Економ"( період користування ставкою "Економ" - період фактичного користування Кредитом, протягом якого застосовується фіксована Процентна ставка "Економ", який розпочинається в день, наступний за днем сплати Позичальником повністю всіх платежів (частини Суми Кредиту, нарахованих Процентів, Комісії), нарахованих на дату платежу, та закінчується в дату поточного чергового періоду (надалі-період "Економ"); ставка "Стандарт" - стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду "Економ"; зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми Кредиту, яка дорівнює 1500 грн 00 коп, що нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Відповідно до умов укладеного договору 13.03.2023 року відповідачці було перераховано грошові кошти у розмірі 10000 грн, що підтверджується квитанцією Liqpay №2243902357 та не заперечується відповідачкою.
Відповідачкою на погашення заборгованості внесено 2000 грн : 07.04.2023 року – 500 грн та 08.05.2023 року – 1500 грн.
З наданої представником позивача довідки - розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №13.03.2023-100000295 від 13.03.2023 року станом на день звернення до суду – 29.09.2025 року становить 19517,65 грн, з яких: 9680 грн - основний борг, 8337,65 грн – проценти (за період з 13.03.2023 року по 21.05.2023 року), 1500 грн – комісія.
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.
Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з п.1 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно з положеннями пунктів 12-13 ст. 11 цього ж Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копія, посвідчених у порядку, передбаченому законом.
Згідно з п. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Таким чином матеріалами справи підтверджено, що сторони уклали кредитний договір №13.03.2023-100000295 від 13.03.2023 року у формі електронного документу, що відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та не заперечується відповідачкою.
Водночас зобов`язання ОСОБА_1 належним чином виконані не були, тому позивач звернувся в суд із вимогами про стягнення із останньої заборгованості за кредитним договором.
Щодо твердження відповідачки про безпідставність стягнення комісії, пов`язаної з наданням кредиту (комісія за надання кредиту), суд вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно із п. 4 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Умови кредитного договору №13.03.2023-100000295 від 13.03.2023 року передбачають сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1500 грн. Ці умови є зрозумілими та не дають підстав для висновку, що ця комісія може передбачати плату за інші послуги, які банк зобов`язаний надати безкоштовно, а отже і для висновку про нікчемність таких умов.
Отже, нарахування комісії за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту та її стягнення кредитором не суперечить закону.
Щодо нарахування відсотків, то суд приходить до такого висновку.
Як видно з матеріалів справи у договорі визначено такі процентні ставки за користування кредитом: процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом першого чергового періоду та протягом періоду "Економ"; ставка "Стандарт" - стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім першого чергового періоду та періоду "Економ".
Так тіло кредиту становить 10000 грн, а з 07.04.2023 року – 9680 грн (враховуючи 320 грн, які відповідачка оплатила на погашення тіла кредиту, про що в позові зазначає позивач та у відзиві вказує представник відповідача).
Отже, за період з 13.03.2023 року по 26.03.2023 року (14 днів) слід нараховувати проценти за процентною ставкою Економ в розмірі 1,2 % в день на тіло кредиту 10000 грн, що становить 1680 грн (10000х1,2%х14); за період з 27.03.2023 року по 06.04.2023 року (11 днів) за процентною ставкою Стандарт в розмірі 1,5 % в день на тіло кредиту 10000 грн, що становить 1650 грн (10000х1.5%х11); за період з 07.04.2023 року по 21.05.2023 року слід нараховувати проценти за процентною ставкою Стандарт в розмірі 1,5 % в день на тіло кредиту 9680 грн, що становить 6534 грн (9680х1,5%х45), всього 9864 грн.
З урахуванням сплачених 1680 грн, сума відсотків складає 8184 грн.
Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору, зважаючи на порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань, суд вважає що позов підлягає задоволенню: з відповідачки на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №13.03.2023-100000295 від 13.03.2023 року у розмірі 19364 грн, з яких: 9680 грн – заборгованість за тілом кредиту, 8184 грн - заборгованість за процентами, 1500 грн – заборгованість за комісією.
Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат.
Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки судом позов задоволено частково на суму 19364 грн, що становить 99,21% заявлених вимог (19364х100/19517,65), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2403,26 грн (2422,40х99,21/100).
На підставі наведеного, ст. 526, 527, 530, 549, 1054 ЦК України, керуючись ст. 141, 142, 274-279, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 19364 грн заборгованості за кредитним договором №13.03.2023-100000295 від 13.03.2023 року (яка складається із: заборгованості за основним боргом в розмірі 9680 грн, заборгованості за процентами в розмірі 8184 грн, та комісії в розмірі 1500 грн), а також 2403,26 грн судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий         О. А. Шишко