ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року	Львів	Справа № 459/3075/25 пров. № А/857/19472/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача - Горбань А.Я.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шептицького міського суду Львівської обл. від 23.02.2026р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Шептицької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) (суддя суду І інстанції: Отчак Н.Я., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 30 хв. 23.02.2026р., м.Шептицький Львівської обл.; дата складання повного рішення суду І інстанції: 23.02.2026р.),-

В С Т А Н О В И В:

05.09.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому скасувати постанову Відділу інспекції з паркування Шептицької міської ради CHG № 2500734 від 05.04.2025р., згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП і накладено штраф в розмірі 680 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шептицької міської ради на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 605 грн. 60 коп. сплаченого судового збору (а.с.1-3).

Згідно ухвали суду від 08.09.2025р. відкрито спрощене позовне провадження; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами окремих категорій термінових адміністративних справ; призначено судове засідання для розгляду справи (а.с.24-25).
Відповідно до ухвали суду від 06.10.2025р. замінено неналежного відповідача Відділ інспекції з паркування Виконавчого комітету Шептицької міської ради на належного відповідача – Виконавчий комітет Шептицької міської ради (а.с.51-52).

Рішенням Шептицького міського суду Львівської обл. від 23.02.2026р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.120-125).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.132-140).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не врахував фактичних обставин справи, згідно яких позивач, керуючим належним йому автомобілем, через ускладнення руху на зустрічній смузі, а також через зупинку автомобіля, що слідував попереду, очікував біля краю своєї смуги можливості продовження руху. При цьому, таке положення автомобіля позивача не призводило до будь-яких перешкод в русі по відношенню до прилеглої території, розташованої позаду місця розташування його автомобіля.
Наголошує на тому, що фотофіксація проведена відповідачем некоректно; в судовому засіданні представники відповідача не змогли підтвердити факт вчинення позивачем інкримінованого порушення. Вважає, що суд розглянув справу формально та упереджено, з приводу чого він заявив відвід головуючому судді.

Відповідач Виконавчий комітет Шептицької міської ради скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.164-167).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи (в тому числі оглянувши фотоматеріали) та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлюються ст.ст.279-1 – 279-4 цього Кодексу.
Так, згідно з ст.279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу. (ч.1).
Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) (ч.3).
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч.5).

Відповідно до ч.3 ст.219 КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122, частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Аналіз фактичних обставин справи вказує на те, що в розглядуваному випадку відповідачем здійснено розгляд справи про порушення правил зупинки транспортного засобу, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), із урахуванням особливостей, визначених ст.279-1 КУпАП.
Зокрема, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів був визначений позивач як власник автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 ; фіксування порушення правил зупинки відбувалося в режимі фотозйомки (відеозапису), а винесення спірної постанови здійснювалося без участі позивача.

Як встановлено судом першої інстанції, 04.04.2025р. інспектор з паркування відповідно до вимог ст.279-1 КУпАП здійснив фотофіксацію зупинки належного позивачу автомобіля, однак через рух автомобіля не встиг розмістити на лобовому склі транспортного засобу повідомлення про притягнення відповідальної особи до адміністративної відповідальності.
Після встановлення відповідальної особи, а саме ОСОБА_1 , за яким зареєстрований спірний транспортний засіб, посадова особа відповідача винесла постанову серії CHG № 2500734 від 05.04.2025р. про накладення адміністративного стягнення (а.с.17).
Згідно вказаної постанови о 14 год. 33 хв. 04.04.2025р. на просп.Шевченка, 23 в м.Шептицький водій транспортного засобу – легкового автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку автомобіля ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території, при цьому створив перешкоду дорожньому руху, чим порушив вимоги п.15.9 «и» Правил дорожнього руху /ПДР/.
Факт допущеного порушення підтверджується фотографіями транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, які розміщені в системі «Паркінг Шептицький», з дотриманням вимог ч.4 ст.283 КУпАП.
Зокрема, з метою належного фіксування факту порушення правил зупинки позивачем відповідач здійснив фотофіксацію в кількості 4 фото з різних протилежних ракурсів, із відображенням дати і часу (моменту); місця розташування транспортного засобу до нерухомих об`єктів, при цьому вимір відстані проведено за допомогою ручного лазерного світловіддалеміра Bosch GLM500; фотозйомка проводилася спецзасобом марки Samsung SM-A525F/DS (а.с.18-21).
На підставі наведеного, відповідач визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, і наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. (а.с.17).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що представленими матеріалами фотофіксації підтверджується та обставина, що о 14 год. 33 хв. 04.04.2025р. на просп.Шевченка, 23 в м.Шептицький транспортний засіб марки марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території, а саме 3,5 м до такого виїзду.
Здійснення зупинки в недозволеному місці, а саме в місці виїзду з прилеглої території, має своїм наслідком створення перешкоди дорожньому руху.
За таких обставин дії відповідача по виявленню порушення, його фіксування, розгляду адміністративної справи є правомірними, а прийнята постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відповідає вимогам чинного законодавства, правові підстави для її скасування є відсутніми.

Наведені висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є такими, що відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):
зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);
прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них;
В силу вимог пп.«и» п.15.9 ПДР зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно ч.3 ст.122 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пп.«з» п.2 ч.3 ст.265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду;

Факт здійснення позивачем о 14 год. 33 хв. 04.04.2025р. на просп.Шевченка, 23 в м.Шептицький зупинки транспортного засобу ближче 10 м від місця виїзду з прилеглої території, стверджується сукупністю зібраних по справі доказів.
Зокрема, наведена обставина зафіксована фотознімками транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, які розміщені в системі «Паркінг Шептицький».

Під час судового розгляду не виникло будь-яких сумнівів у тому, що представлені відповідачем фотографії зроблені інспектором з паркування під час допущення порушень ПДР; не здобуто доказів їх необ`єктивності чи недійсності. Водночас, фотофіксація правопорушень проведена відповідно до примітки ст.14-2 КУпАП, з врахуванням місця розташування автомобіля по відношенню до нерухомих об`єктів.
Належність таких доказів слідує з приписів ст.251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Із долучених фотознімків убачається здійснення зупинки належного позивачу автомобіля в недозволеному місці, а саме ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території, а саме 3,5 м до такого виїзду.
Факт зупинки автомобіля на близькій відстані від місця виїзду з прилеглої території створює перешкоди для інших учасників дорожнього руху, оскільки в цьому випадку автомобіль обмежує оглядовість для учасників дорожнього руху, які рухаються в напрямку прилеглої території або виїжджають з неї, що, в свою чергу, може призводити до виникнення аварійної ситуації.
Таким чином, в розрізі приписів пп.«з» п.2 ч.3 ст.265-4 КУпАП, розміщення транспортного засобу позивача з порушенням вимог п.15.9 «и» ПДР правильно кваліфіковано відповідачем як таке, що перешкоджало дорожньому руху.

В частині тверджень апелянта про здійснення вимушеної короткотривалої зупинки через ускладнення дорожньої обстановки, колегія суддів враховує, що такі не узгоджуються з фактичними обставинами справи.
Зокрема, із долучених фотоматеріалів програмно-апаратного комплексу «Паркінг Шептицький» вбачається, що о 14 год. 32 хв. 04.04.2025р. належний позивачу автомобіль стоїть припаркований ближче до правої частини проїзної дороги, при виїзді з прилеглої території. При цьому, автомобіль марки «Опель», що стоїть попереду, є також припаркованим на певній дистанції.
Вимірювання відстані припаркованого автомобіля позивача відбулось о 14 год. 32 хв. 04.04.2025р. на просп. Шевченка, 23 в м.Шептицький, при цьому ручним лазерним світловіддалеміром визначено відстань 3,396 м від виїзду з прилеглої території.
Також о 14 год. 32 хв. 04.04.2025р. зустрічних автомобілів, яким було б необхідно надати перевагу в русі, не зафіксовано. Через 3 (три) хвилини з моменту першої фіксації, належний позивачу автомобіль розпочав рух та здійснив об`їзд попереду розташованого автомобіля марки «Опель», який й надалі залишався припаркованим.
Окрім цього, на долучених фотографіях продовж зафіксованого інтервалу часу, позаду автомобіля позивача відсутні будь-які інші транспортні засоби, які б також надавали перевагу в русі зустрічному транспорту.
Водночас, автомобіль позивача знаходився на максимально близькій відстані біля правого краю проїзної частини та припаркованого попереду транспортного засобу, що є характерним саме при паркуванні, а не для вимушеної зупинки в русі через ускладнення дорожньої обстановки.

Відповідно до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто, зібраними у встановленому КУпАП порядку.
В розглядуваному випадку такі вимоги дотримані відповідачем; спірна постанова серії CHG № 2500734 від 05.04.2025р. відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Отже, за наведених обставин колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що дійсно о 14 год. 33 хв. 04.04.2025р. на просп.Шевченка, 23 в м.Шептицький водій транспортного засобу – легкового автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку автомобіля ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території, при цьому створив перешкоду дорожньому руху, чим порушив вимоги п.15.9 «и» ПДР.
На підставі наведеного, відповідач підставно визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, і правомірно наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Відтак, доводи позивача не спростовують висновків відповідача, суперечать доказам у справі, а у своїй сукупності свідчать про бажання позивача з формальних причин та мотивів уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В аспекті наведеного, доводи суду першої інстанції щодо представлення відповідачем доказів вчинення правопорушення є обґрунтованими.

В частині доводів апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, колегія суддів враховує, що заява ОСОБА_1 від 12.02.2026р. про відвід головуючого судді (а.с.111) була розглянута в установленому законом порядку. 
Ухвалою суду від 12.02.2026р. в задоволенні заяви про відвід було відмовлено (а.с.114-115).
Згідно з ч.2 ст.317 КАС України порушення судом норм процесуального права може бути підставою для скасування судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що в силу приписів ч.2 ст.317 КАС України законне, обгрунтоване та правильне по суті і справедливе рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що наведені апелянтом обставини не призвели до неправильного вирішення справи, а відтак не можуть слугувати достатньою підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Додатково колегія суддів враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищевикладених обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КАС України, а відтак заявлений позов безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, з огляду на вимоги ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Окрім цього, ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2026р. в частині зупинення дії рішення Шептицького міського суду Львівської обл. від 23.02.2026р. в адміністративній справі № 459/3075/25 слід вважати такою, що втратила чинність (а.с.154-156).

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шептицького міського суду Львівської обл. від 23.02.2026р. в адміністративній справі № 459/3075/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2026р. в частині зупинення дії рішення Шептицького міського суду Львівської обл. від 23.02.2026р. в адміністративній справі № 459/3075/25 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 27.04.2026р.