ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 травня 2026 року   місто Чернівці справа № 713/995/25
провадження №22-ц/822/734/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.
за участю секретаря судових засідань Факас А.В.
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2  на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Осокін А.Л.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Посилався на те, що 04 червня 2016 року він з відповідачкою уклав шлюб, який зареєстровано Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №192.
Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказував, що через різницю в поглядах на сімейне життя - сім`я не склалась, а тому вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе. Шлюбні стосунки, у тому числі ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, ніяких стосунків не підтримують, а тому вважав призначення будь-яких строків для примирення недоцільним. 
Просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 червня 2016 року Миколаївським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області за актовим записом №192.
Повний текст рішення складено судом 13 березня 2026 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Сірко В.С. сформувала в системі «Електронний Суд» 27 березня 2026 року апеляційну скаргу на вказане рішення суду. 
Посилалася на те, що дану справу було розглянуто без участі позивача, виключно на підставі позиції його адвоката, а це суперечить природі сімейного спору, оскільки розірвання шлюбу є особистим правом та позиція не може бути встановлена лише представником. 
Також адвокатом Сірко В.С. було направлено до суду клопотання про надання інформації про належне сповіщення позивача та чи надавав він заяву про розгляд справи за його відсутності, на яке не було надано відповіді на момент подання апеляційної скарги.
Суд не дослідив умови проживання дитини, не встановив, з ким з батьків буде проживати дитина, не надав оцінки інтересам дитини, повністю проігнорував ці доводи, що є грубим порушенням принципу пріоритету найкращих інтересів дитини, повного та всебічного розгляду справи, також не було враховано судом як вплине розірвання шлюбу на її психологічний стан.
Під час розгляду справи відповідачем та її представником прямо зазначалось
про можливий вплив третьої особи на позивача, психологічний тиск на позивача, втручання в сімейні відносини, а також вплив представника позивача на формування його позиції, однак суд не дослідив жодного доказу щодо зазначених обставин, не витребував додаткових доказів, не допитав позивача для перевірки його реальної волі, не надав належної оцінки цим доводам, натомість суд обмежився формальним твердженням про те, що такі обставини «не мають значення», що є грубим порушенням.
Також суд першої інстанції під час розгляду справи не надав належної оцінки обставині, що позивач є військовослужбовцем (що було приховано представником позивача під час подання позову) та протягом тривалого часу (більше 4-х років) перебуває в умовах проходження військової служби, пов`язаної з підвищеним психоемоційним навантаженням, має травми та контузії.
Суд першої інстанції не перевірив, чи є волевиявлення позивача вільним та усвідомленим, не встановив, чи здатен позивач в повному обсязі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Вказав, що шлюбні стосунки між ним та відповідачкою припинені остаточно задовго до подання ним позову до суду, не відновлювалися та не підтримуються до цього часу, а тому збереження сім`ї є неможливим.
Шлюб і сімейні стосунки гуртуються на добровільній згоді і закон захищає право кожного на вільний вибір. Збереження шлюбу суперечить його інтересам і інтересам дитини, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Вважає, що всі заперечення відповідачки це умисне затягування розгляду справи і її аргументи є нічим іншим, як примушування його до шлюбу. 

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що між сторонами зареєстровано шлюб 04 червня 2016 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №192. 
Від шлюбу сторони мають дочку: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 липня 2025 року за клопотанням відповідачки сторонам надано строк на примирення чотири місяці (том 1 а.с.85).

Щодо розгляду справи за відсутності відповідачки та її представника
У судове засідання відповідачка та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.
Ухвалами Чернівецького апеляційного суду від 20 та 21 квітня 2026 року заяву відповідачки ОСОБА_2 та заяву адвоката Сірко В.С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Роз`яснено відповідачці та адвокату, що для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції вони зобов`язані попередньо зареєструватися в Електронному кабінеті, зайти та авторизуватися в системі відеоконференцзв`язку за 10 хвилин до початку судового засідання; активувати технічні засоби (мікрофон, навушники, камеру) та перевірити їх працездатність шляхом тестування за допомогою системи; очікувати запрошення секретаря судового засідання до участі в судовому засіданні. 
У призначений час судового засідання, а саме 04 травня 2026 року об 11.00 год. секретар судового засідання запросила до створеної конференції для участі в судому засіданні в режимі відеоконференції відповідачку ОСОБА_2 та її представника адвоката Сірко В.С., однак останні на зв`язок в режимі відеоконференції не вийшли.
Так, порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя, зокрема, підсистеми відеоконференцзв`язку унормовано Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення).
Відповідно до пункту 49 Положення для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції учасник справи повинен попередньо зареєструватися в Електронному кабінеті. Учасник справи також повинен перевірити наявні у нього власні технічні засоби на відповідність технічним вимогам, визначеним Інструкцією користувача підсистеми відеоконференцзв`язку, для роботи із системою відеоконференцзв`язку.
Для забезпечення належної організації роботи судів в ході фіксування судових засідань, встановлення рекомендацій та єдиних підходів до використання судами технічних засобів фіксування судового засідання, а також узагальнення правових норм щодо порядку фіксування судових засідань розроблена Інструкція щодо роботи з технічними засобами фіксування судового засідання, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 06 червня 2022 року № 156 (далі - Інструкція).
Пункт 6 розділу І «Загальні положення» Інструкції встановлено, що фіксування судового засідання здійснюється за допомогою наявних в судах технічних засобів відео- та (або) звукозапису з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі, для цілей цієї Інструкції - підсистема відеоконференцзв`язку).
Відповідно до підпункту 5.3 пункту 5 розділу ІІ «Створення технічного запису судового засідання засобами підсистеми відеоконференцзв`язку» Інструкції після автентифікації в підсистемі відеоконференцзв`язку секретарю судового засідання необхідно відповідно до вимог Інструкції користувача у випадку проведення судового засідання в режимі відеоконференції створити конференцію та запросити до неї учасників процесу, які прийматимуть участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В такому разі можливо буде здійснювати запис як учасників судового процесу, що знаходяться в залі судового засідання, так і тих, що прийматимуть участь у засіданні в режимі відеоконференції.
На вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою wiki.court.gov.ua розміщена Інструкція для організатора конференції (суду), за змістом якої деталізовано дії організатора конференції в процесі додавання учасників конференції (зокрема, їх пошуку та запрошення).
Комплексний аналіз наведеного дає підстави для висновку, що у разі проведення судового засідання в режимі відеоконференції обов`язковими є ведення протоколу (журналу) судового засідання в електронній формі та технічна фіксація судового засідання засобами ЄСІТС.
Водночас порядок фіксування судового засідання, що проводиться в режимі відеоконференції, передбачає обов`язок секретаря судового засідання здійснити запрошення учасника справи до створеної конференції для його участі у такому засіданні.
Функціонал підсистеми відеоконференцзв`язку дає можливість належним чином відобразити у протоколі (журналі) судового засідання, зокрема, обставини неявки учасника справи, який виявив бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, або настання обставин, визначених частиною п`ятою статті 212 ЦПК України.
Відтак, саме на секретаря судового засідання покладено обов`язок щодо направлення запрошення учаснику справи для приєднання до судового засідання, призначеного до розгляду в режимі відеоконференції, оскільки можливість самостійного приєднання в учасника справи відсутня.
В зазначену дату та годину секретарем судового засідання було направлено відповідачці та її представнику запрошення для приєднання до судового засідання, проте відповідачка ОСОБА_2 на зв`язок не вийшла та не повідомила суд про причини неявки. Представник відповідачки – адвокат Сірко В.С. вийшла на відео зв`язок, проте звук з нею був відсутній.
Відповідно до ч.4 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Згідно з довідкою від 04 травня 2026 року, складеною секретарем судового засідання Факас А.В., зі змісту якої 04 травня 2026 року відбувся розгляд справи №713/995/25. Секретарем проведено всі необхідні дії для підключення відеоконференцзв`язку відповідно до Інструкції щодо роботи
з технічними засобами фіксування судового засідання. Профіль користувача
в підсистемі відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua – адвоката ОСОБА_4 об 11 год. 02 хв. 04 травня 2026 року, знаходилася в режимі онлайн, адвокат була запрошена на трибуну, проте розпочати конференцію не вдалося, внаслідок виявлення несправності системи адвоката Сірко В.С.: було відсутнє відтворення звуку. При перевірці обладнання Чернівецького апеляційного суду технічних несправності в ньому не знайдено.
Ураховуючи наведену норму та зважаючи, що відповідачка та її представник були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, придставник відповідачки вийшла на відеозв`язок з судом, проте зв`язок був розірваний з причин втрати представником технічної можливості участі у відеоконференції, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідачки, що не суперечить частині п`ятій статті 212 ЦПК.
Колегія суддів зауважує, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №759/14068/19.
Згідно із статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.
Також, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року в справі №182/3021/21, від 25 червня 2024 року в справі №496/5051/19 та інших.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач наполягає на розірвання шлюбу, судом сторонам надавався строк для примирення, однак вони не примирилися, відмова в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде фактично примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (частина третя статті 105 СК України).
Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.
Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.
Відповідно до вимог статті 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Згідно пункту 10 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
За приписами статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із частиною 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (стаття 111 СК України).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 89, 263, 264 ЦПК України, встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону. 
Колегія суддів враховує, що позов до суду було подано ще в березні 2025 року, судом першої інстанції надавався сторонам строк на примирення терміном чотири місяці, однак сторони не примирилися і позивач наполягав на розірванні шлюбу.
Крім цього, з моменту ухвалення рішення пройшло два місяці, однак позивач у відзиві на апеляційну скаргу наполягає на розірванні шлюбу.
Отож, судом першої інстанції встановлено що позивач немає наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, наполягав на розірванні шлюбу, а тому враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України) відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідачки на незабезпечення судом першої інстанції особистої участі позивача під час розгляду справи, оскільки позивача по справі представляв його адвокат Стадник І.П., який висловлював позицію свого клієнта, який наполягав на розірванні шлюбу, стверджуючи, що збереження сім`ї та шлюбних відносин є неможливим. 
Доводи апеляційної скарги про емоційну не стабільність позивача, суд вважає необґрунтованими, оскільки надання оцінки почуттям та емоційному стану одного з подружжя при розгляді справи про розірвання шлюбу не належить до повноважень суду. 
Отож, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не свідчать про ухвалення судом першої інстанції незаконного рішення та не заслуговують на увагу, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Інші доводи скарги висновків суду про неможливість збереження сім`ї та відсутність волевиявлення позивача перебувати у шлюбі з відповідачем, не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2026 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена судом 04 травня 2026 року.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: О.О. Одинак
І.Б. Перепелюк