ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ України
12 червня 2026 року 
м. Харків
справа № 642/980/25
провадження № 22-ц/818/1702/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.
суддів колегії – Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
за участі секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач – Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС»
відповідач – ОСОБА_1 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_2 , Моторне (транспортне) страхове бюро України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2025 року у складі судді Петрової Н.М., -
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2025 року ПАТ «Страхова Група «ТАС» звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 146 100 грн та суми сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн.
В обґрунтування поданого позову зазначає, що 19.03.2024 0 22-40 годині, по вул.Манізера, 6 в м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем Nissan Qashai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року у справі №953/2498/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності, застосувавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , були застраховані в Приватному акціонерному товаристві «Страхова Група «ТАС» Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «ПОВНИЙ АВТОЗАХИСТ» АZEP -218202950 та Поліс № ЕР-218202950.
Власник пошкодженого автомобіля «Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , звернувся до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» з заявою про настання події від 22.03.2024 та заявою на виплату страхового відшкодування від 16.04.2024. Заяву було розглянуто, а пошкодження автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим було здійснено розрахунок та виплату страхового відшкодування на підставі акту огляду колісного транспортного засобу від 03.04.2024 року; ремонтної калькуляції № 06553__42 від 11.04.2024 року; страхового акту № 09549/42/924 від 19.04.2024 року з розрахунком страхового відшкодування.
ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування за пошкодження у ДТП автомобіля «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_2 , в розмірі 146 100,70 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 407651 від 22.04.2024 року.
На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_5 , застрахована не була, то позивач має право на стягнення суми сплаченого страхового відшкодування з відповідача в розмірі 146 100,70 грн, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Рішенням Холодногірського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2025 року позов ПАТ «Страхова Група «ТАС» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 146 100, 70 грн та 3028,00 грн судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази переходу до нього, як до страховика потерпілої у ДТП особи, права вимоги до винної особи у межах здійсненого страхового відшкодування. Тому позов підлягає задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неправильно встановив характер спірних правовідносин та, як наслідок, не застосував закон, що підлягав застосуванню. А саме, згідно ст.41 п.41.1 пп. «а» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Таким чином, у разі коли винуватець ДТП не мав чинного полісу ОСЦПВ відшкодування шкоди потерпілому має здійснюватися через МТСБУ, а не за рахунок страховика, який здійснив виплату за договором добровільного страхування. Всупереч вимог закону ОСОБА_2 ( власник пошкодженого автомобіля) не звернувся до МТСБУ, як того вимагає закон, а натомість звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» яка здійснила йому виплату за договором добровільного страхування, тому до позивача перейшло право вимоги до МТСБУ, а не до винної особи. Тому у позивача відсутні підстави для звернення до відповідача із позовом про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.
27.04.2026 року надійшов відзив від представника позивача в якому він заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення суду законним та обґрунтованим, зазначив, що оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільна -правова відповідальність власника автомобіля марки «VolkswagenTouareg», державний номер НОМЕР_1 , застрахована не була, тому належним відповідачем по справі є винна у ДТП особа та позивач має право про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування саме з відповідача.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 травня 2026 року було залучено до участі у цивільній справі за позовом за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Моторне (транспортне) страхове бюро України.
15.05.2026 року від представника МТСБУ надійшов відзив на апеляційну скаргу. Проти задоволення апеляційної скарги МТСБУ заперечує. Зазначило, що посилання відповідача на наявність у МТСБУ обов`язку зі здійснення регламентної виплати не відповідає вимогам закону №1961-IV, оскільки винна у ДТП особа не мала на момент ДТП договору обов`язкового страхування.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що19.03.2024 року о 22 год. 40 хв. у м.Харкові, по вул. Манізера, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року у справі №953/2498/24 ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, призначено адміністративне стягнення у виді штрафу розмірі 850 грн, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. Постанова набрала законної сили 01.06.2024 (а.с.4).
Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , власником автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с. 14).
Як вбачається з договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «ПОВНИЙ АВТОЗАХИСТ» № АZEP – 218202950 від 01.12.2023, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.12.2023 за № ЕР-218202950 страхувальником автомобіля ««Nissan Qashqai», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 є АТ «СГ «ТАС» (а.с. 5 – 11, 12-13).
На момент настання страхового випадку, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
21.03.2024 власник пошкодженого автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» з заявою про страхове відшкодування та з заявою про виплату страхового відшкодування за договором (а.с.15-17).
Відповідно до копії акту огляду колісного транспортного засобу від 03.04.2024 та ремонтної калькуляції № 06553_42 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 11.04.2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 складає 364 448, 05 грн., в тому числі з ПДВ, коефіцієнт фізичного зносу складає 0,7, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 218 347,35 грн., включаючи ПДВ, без врахування ПДВ – 146 100,70 грн. (а.с.18-21).
Відповідно копії страхового акту № 09549/42/924 від 19.04.2024, розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті ОСОБА_2 становить 146 100,70 грн. (а.с. 22).
Позивачем ПАТ «СГ «ТАС» заяву потерпілого ОСОБА_2 про страхове відшкодування було розглянуто, пошкодження автомобіля «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_2 , визнано страховим випадком, у зв`язку з чим було здійснено розрахунок та виплату страхового відшкодування на підставі ремонтної калькуляції № 06553_42 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 11.04.2024 року; страхового акту №09549/42/924 від 19.04.2024 року та розрахунку суми страхового відшкодування.
Згідно копії платіжної інструкції № 407651 від 22.04.2024 року ПАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування по договору № АZEP – 218202950 від 01.12.2023в розмірі 146 100,70 грн. ОСОБА_2 (а.с.23).
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії посвідчення серія НОМЕР_8 вбачається що відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, дата видачі посвідчення ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняється, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) – замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно – від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.
З наданих суду першої інстанції доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 визнаний судом винним у скоєнні ДТП, у результаті якої був пошкоджений транспортний засіб, який належить ОСОБА_2 а відтак у нього виник обов`язок відшкодувати ОСОБА_2 завдану шкоду.
Згідно чинного законодавства, що регулює правовідносини страхування та правила відшкодування майнової шкоди, страховик, який виплачує страхове відшкодування за страховим випадком, має право на компенсацію від винної особи зазнаних збитків. Правове регулювання застосування страховиком права вимоги до фактичного заподіювача шкоди залежно від виду страхування передбачає його здійснення у порядку суброгації або регресу.
Чинним законодавством передбачено, що залежно від вольового характеру страхування може бути добровільним або обов`язковим. Суд зауважує, що саме залежно від виду укладеного договору страхування потерпілою стороною страховик і набуде можливості застосувати право вимоги в порядку суброгації чи регресу.
Поняття добровільного майнового страхування розкривають положення статей 979, 982 ЦК України. Добровільне страхування здійснюється на основі договору між страховиком і страхувальником.
Основним призначенням добровільного страхування є майновий захист інтересів страхувальника, що покликаний зменшити шкідливі для власника (володільця) наслідки пошкодження чи знищення його майна.
Варто зазначити, що в процесі реалізації прав та обов`язків, які виникають з таких договорів, також має місце делікт (деліктна відповідальність), внаслідок настання якого і виникає страховий випадок, коли страхувальник зазнає майнової шкоди, а в подальшому можуть виникнути і відносини суброгації.
Статтями 512, 514 ЦК України передбачено, що в установлених законом випадках кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою. Ці норми кореспондуються з положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", згідно з якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст.108 Закону України «Про страхування» від 18.11.2021 № 1909-IX визначено що Страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено, що згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Тобто, у правовідносинах суброгації відбувається лише заміна кредитора: право вимоги передається (переходить) від страхувальника (якого ще називають вигодонабувачем, первісним кредитором, потерпілим) до страховика - нового кредитора, який в подальшому замість страхувальника і буде пред`являти право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Така заміна відбувається автоматично - на підставі закону, в момент виплати страховиком страхового відшкодування страхувальнику. Тому нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки у таких правовідносинах зберігається те зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди (деліктне зобов`язання) і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування.
Станом на момент вчинення ДТП - 19.03.2024, та до 01.01.2025 був чинний Закон України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” (далі - “Закон №1961-IV”), яким також регулюються відносини, що стосуються обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності».
Судом встановлено що на момент настання страхового випадку, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Водночас позивач надав належні та допустимі докази факту укладення між ним та потерпілою у ДТП особою договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків № ЕР-218202950 від 01.12.2023, на виконання якого ПАТ «Страхова Група «ТАС» виплатило страхове відшкодування у розмірі завданої страховику шкоди.
На підтвердження суми відновлювального ремонту позивач надав ремонтну калькуляцію №06553_42 від 11.04.2024, акт огляду колісного транспортного засобу від 03.04.2024 та копію платіжної інструкції № 407651 від 22.04.2024 року, відповідно до якої ПАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 146 100,70 грн. ОСОБА_2 .
Таким чином, у дійсній цивільній справі ПрАТ «Страхова Група «ТАС» звернулось до ОСОБА_1 з вимогою відшкодувати виплачене страхове відшкодування саме в порядку суброгації. 
Отже позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування відповідно до договору набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати, тому позов підлягає задоволенню. Проте суд неправильно встановив характер спірних правовідносин у сфері страхування та помилково послався на лише норми закону, що регулюють правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно – правової відповідальності власників транспортних засобів.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що судом не враховано, що відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди повинно бути здійснено МТСБУ з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).
Згідно пункту «г» статті 41.1. МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.
Судом встановлено що відповідно до наявної в матеріалах справи копії посвідчення серія НОМЕР_8 вбачається що відповідач ОСОБА_1 є учасником бойових дій. Проте колегія суддів зазначає що вказане посвідчення учасника бойових дій було отримано відповідачем вже після настання ДПП, а саме 18 червня 2024 року.
Матеріали справи не містять доказів що на момент настання ДПТ за участю ОСОБА_1 останній мав пільги та підпадав до категорії осіб які відповідно до п.13.11 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є звільненими від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Дійсно відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Проте як вбачається із матеріалів справи на момент настання страхового випадку, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже відповідач не сплачував жодних страхових платежів, тому в даному випадку звернення позивача безпосередньо до заподіювача шкоди не суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності та є ефективним способом захисту своїх прав.
Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.
Аналогічне правило викладено в пунктах 3.6, 3.7 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 06 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком-членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.
При відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у винуватця дорожньо-транспортної пригоди страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам (постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 554/5837/15-ц).
Отже, позивач не мав підстав для звернення до МТСБУ із позовом про відшкодування витрат, і пред`явивши вимоги безпосередньо до винуватця дорожньо-транспортної пригоди, діяв відповідно до закону.
Відповідно до п.2,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в мотивувальній частині зміні, у задоволенні позовних вимог належить відмовити з підстав викладених у цій постанові, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Оскільки рішення суду першої інстанції змінено тільки в частині мотивів, підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Холодногірського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2025 року – змінити. Викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук