Справа № 420/23499/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправними та скасування наказів,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду 16.07.2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати накази Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів наказ від 15.05.2025 року №361-к про поновлення ОСОБА_1 на державній службі та наказ від 16 червня 2025 року №494-к про звільнення ОСОБА_1 .
Ухвалою судді від 21.07.2025 року позов залишено без руху.
30.07.2025 року від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач враховуючи недоліки, які містилися в ухвалі суду про залишення позову без руху, позивач вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог та вважати позовні вимоги в наступній редакції:
- визнати протиправним та скасувати накази Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів наказ від 16 червня 2025 року №494-к про звільнення ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі 420/20768/21 визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 23.09.2021 року. Також, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 по справі № 420/36201/23, визнано протиправним та скасовано наказ служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №724-к від 22 листопада 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 , зобов`язано Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів надати ОСОБА_1 пропозиції щодо вакансій, на які він може претендувати, з урахуванням його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, та у разі погодження переведення ОСОБА_1 на відповідну посаду. З метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 по справі № 420/36201/23 (за позовом ОСОБА_1 до Держпродспоживслужби, Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Держпродспоживслужби від 22.11.2023 № 724-к «Про звільнення ОСОБА_1 ») в частині, що стосується Держпродспоживслужби, на поштову та електронну адреси ОСОБА_2 (які зазначалися в його особовій справі та у його процесуальних документах по справі № 420/36201/23; поштову адресу ОСОБА_1 також зазначено у вищезгаданому рішенні суду) надіслано лист Держпродспоживслужби від 15.05.2025 № 24-17/12054. У зазначеному листі ОСОБА_1 запропоновано розглянути вакантні посади та про прийняте рішення повідомити Держпродспоживслужбу, попрошено надати його банківські реквізити для можливості здійснення сплати судового збору на його користь, а також надіслано копію наказу Держпродспоживслужби від 15.05.2025 № 361-к «Про скасування наказу Держпродспоживслужби від 22.11.2023 № 724-к». Вказана інформація була повідомлена у відповідь на адвокатський запит стосовно виконання рішення ООАС № 420/36201/23. Після детального вивчення відповіді на адвокатський запит, позивач вважає, що наказ від 15.05.2025 року №361-к та наказ від 16 червня 2025 року №494-к про звільнення ОСОБА_1 є незаконними з наступних підстав: У відповіді на адвокатський запит зазначається, що про наявність спірних наказів ОСОБА_1 був повідомлений засобами поштового зв`язку, проте відсутні відповідні підтвердження цього. У відповіді на адвокатський запит наявний скріншот відправки на електрону адресу відповідних наказів, проте вбачається з вказаного листа, що вказані документи не підписані ЕЦП, що є безумовною підставою вважати їх недійсними. З вказаного неможливо перевірити чи вказані накази дійсно підписані.
Ухвалою від 12.09.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у адміністративній та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
01.10.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними та необґрунтованими.
З покликанням на рішення суду по справі №420/36201/23 відповідач вказує, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 по справі № 420/36201/23, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025, Держпродспоживслужбою, як відповідачем, видано наказ Держпродспоживслужби від 15.05.2025 № 361-к «Про скасування наказу Держпродспоживслужби від 22.11.2023 № 724-к» (наказ № 361-к від 15.05.2025 Позивачем додано до позову). Наказ Держпродспоживслужби № 361-к надіслано на поштову адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (звертаємо увагу, що таку адресу Позивач також вказав у своєму позові по справі № 420/23499/25) супровідним листом Держпродспоживслужби від 15.05.2025 № 24- 17/12054 (цей лист Позивачем додано до позову) у якому також ОСОБА_1 запропоновано вакантні посади (на виконання рішення суду по справі № 420/36201/23), а також зазначено, щоб ОСОБА_1 про прийняте ним рішення (щодо обрання вакантної посади або відмови) повідомив Держпродспоживслужбу. Наказ Держпродспоживслужби (№ 361-к від 15.05.2055) та супровідний лист Держпродспоживслужби (від 15.05.2025 № 24-17/12054) також надіслано на електронну пошту ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), враховуючи вимоги статті 9-1 Закону України «Про державну службу» (порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів). Відповідні докази про таке надіслання (зокрема, Протокол Держпродспоживслужби від 16.05.2025 № 6 про доведення ОСОБА_1 інформації; та ін. докази) надано Позивачем до позову по справі № 420/23499/25. Відповідач звертає увагу, що у своїх зверненнях до Держпродспоживслужби ОСОБА_1 сам зазначав адресу електронної пошти, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач звертає увагу суду на те, що звертаємо увагу, що по справі № 420/36201/23 рішенням суду від 27.03.2024 ОСОБА_1 не поновлено на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, лише визнано протиправним та скасовано наказ Держпродспоживслужби від 22.11.2023 № 724-к (про звільнення ОСОБА_1 ) та зобов`язано Держпродспоживслужбу запропонувати ОСОБА_1 вакантні посади (що і було зроблено листом Держпродспоживслужби від 15.05.2025 № 24-17/12054).
У відзиві вказано, що не отримавши від ОСОБА_1 ніякої відповіді (повідомлення, реагування тощо) щодо запропонованих (на виконання судового рішення по справі № 420/36201/23) у листі Держпродспоживслужби від 15.05.2025 № 24-17/12054 вакантних посад, керуючись Законом України «Про державну службу», Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2.09.2015 № 667, враховуючи рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 по справі № 420/36201/23 (запропонувати ОСОБА_1 відповідні вакантні посади, та у разі його відповідного погодження перевести на обрану ним вакантну посаду) було видано наказ Держпродспоживслужби від 16.06.2025 № 494-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (який оскаржується ним по справі № 420/23499/25) відповідно до якого вважати ОСОБА_1 звільненим 22 листопада 2023 року з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області у зв`язку з поновленням на посаді Кустурова Володимира Борисовича , який раніше обіймав цю посаду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу» (підставою для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала). 
Таким чином, як стверджує відповідач, при прийнятті оскаржуваного наказу від 16.06.2025 № 494-к (щодо звільнення Позивача) Держпродспоживслужба діяла в межах та у спосіб.
10.11.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
17.11.2025 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими доказами, суд встановив таке.
Відповідно до наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 15 липня 2021 року №478 ОСОБА_1 визначений переможцем конкурсу на зайняття посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області.
Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 26.08.2021 року №476-К позивача призначено з 01.09.2021 року на посаду Начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, як такого, що визначений переможцем конкурсу. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року по справі № 420/20768/21 позов задоволено та з урахуванням ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 року про виправлення описки, визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 23.09.2021 року №521-К «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 23.09.2021 року, стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 194 837,40 грн, зобов`язано Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2021 року про призначення відпустки по догляду за дитиною, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 17 945,55 грн.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 року по справі № 420/20768/21 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року, з урахуванням змін внесених ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року, змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (вул. 7-ма Пересипська, 6, м. Одеса, 65042, код ЄДРПОУ 40342996) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193 982 (сто дев`яносто три тисячі дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 85 коп. ", в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року залишено без змін.
16.11.2023 року Наказом № 714-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », керуючись Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року по справі № 420/20768/21, враховуючи постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року справі № 420/20768/21, - поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 23 вересня 2021 року.
22 листопада 2023 року Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 724-к «Про звільнення ОСОБА_1 », керуючись Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667, - звільнено 22 листопада 2023 року ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, у зв`язку з поновленням на посаді Кустурова Володимира Борисовича , який раніше обіймав цю посаду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу». Підстава: Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року по справі № 640/31884/20, Постанова Верховного Суду від 20 листопада 2023 року по справі № 640/31884/20.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 року по справі №420/36201/23, яке набрало законної сили, зокрема, визнано протиправним та скасувати Наказ служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №724-к від 22 листопада 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », зобов`язано Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів надати ОСОБА_1 пропозиції щодо вакансій, на які він може претендувати, з урахуванням його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, та у разі погодження - переведення ОСОБА_1 на відповідну посаду, у задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.
Ha виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року по справі № 420/36201/23, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 року по справі № 420/36201/23, керуючись Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667, Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів 15.05.2025 року прийнято наказ №361-к, яким скасовано наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 22 листопада 2023 року № 724-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Як зазначено у відзиві, наказ Держпродспоживслужби № 361-к надіслано на поштову адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (звертаємо увагу, що таку адресу Позивач також вказав у своєму позові по справі № 420/23499/25) супровідним листом Держпродспоживслужби від 15.05.2025 № 24- 17/12054, в якому також ОСОБА_1 запропоновано вакантні посади (на виконання рішення суду по справі № 420/36201/23), а також зазначено, щоб ОСОБА_1 про прийняте ним рішення (щодо обрання вакантної посади або відмови) повідомив Держпродспоживслужбу.
Суд зазначає, що доказів на підтвердження направлення вказаного листа на адресу позивача до суду не надано.
Також у відзиві вказано, що наказ Держпродспоживслужби (№ 361-к від 15.05.2055) та супровідний лист Держпродспоживслужби (від 15.05.2025 № 24-17/12054) також надіслано на електронну пошту ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), враховуючи вимоги статті 9-1 Закону України «Про державну службу» (порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів). Відповідні докази про таке надіслання (зокрема, Протокол Держпродспоживслужби від 16.05.2025 № 6 про доведення ОСОБА_1 інформації; та ін. докази) надано Позивачем до позову по справі № 420/23499/25.
Вказані обставини підтверджуються наданим до суду протоколом №6 «про доведення ОСОБА_1 наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 15 травня 2025 року № 361-к «Про скасування наказу Держпродспоживслужби від 22.11.2023 № 724-к» від 16.05.2025 року.
У даному протоколі вказано, що відповідно до статті 91 Закону України «Про державну службу» та Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1042, доведено засобами телекомунікаційного зв`язку до відома ОСОБА_1 наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 15 травня 2025 року № 361-к «Про скасування наказу Держпродспоживслужби від 22.11.2023 № 724-к» шляхом надсилання 16 травня 2025 року об 11 год. 13 хв. скан-копії зазначеного наказу на електронну адресу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він зазначив в особовій справі, про що складено даний протокол.
Позивач не заперечує, що вказане повідомлення надійшло на адресу електронної пошти позивача, в той же час стверджує, що надіслані документи не були підписані електронно-цифровим підписом.
Також судом встановлено, що 16.06.2025 року Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів керуючись Законом України «Про державну службу», Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667, враховуючи рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року по справі № 420/36201/23, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 року по справі № 420/36201/23, та відсутність повідомлення від ОСОБА_1 щодо розгляду запропонованих йому вакантних посад державної служби, прийнято наказ №494-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким наказано вважати ОСОБА_4 звільненим 22 листопада 2023 року з посади начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області у зв`язку з поновленням на посаді Кустурова Володимира Борисовича , який раніше обіймав цю посаду, відповідно до пункту 1 частини першої статті 88 Закону України «Про державну службу».
Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню накази Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів наказ від 16 червня 2025 року №494-к про звільнення ОСОБА_1 , позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закону України «Про державну службу».
У частині третій статті 5 Закону України «Про державну службу, який є спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, чітко визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну службу", державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, визначних частиною першою цієї статті.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну службу" державна служба здійснюється з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.
Частиною 1 статті 83 Закону України "Про державну службу" визначено перелік підстав припинення державної служби:
1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);
2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);
3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);
4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону);
5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);
6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);
7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;
8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади";
9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
Відповідності до статті 1 КЗпП України Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.
Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є:
1) поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала;
2) неможливість виконання державним службовцем службових обов`язків за станом здоров`я за наявності медичного висновку, порядок надання якого визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
3) набрання законної сили рішенням суду про визнання особи недієздатною або про обмеження дієздатності особи;
4) визнання державного службовця безвісно відсутнім чи оголошення його померлим;
5) обрання на виборну посаду до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з дня набуття повноважень;
6) смерть державного службовця.
Аналіз зазначених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що ст. 87 Закону України "Про державну службу" регламентує особливості припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. 
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 83 вищенаведеного Закону, державна служба припиняється у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (ст. 88 цього Закону). Стаття 88 вказаного Закону достатньо чітко регламентує особливості припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін.
Правовою підставою для прийняття оскаржуваного наказу є положення п.1 ч.1 ст.88 Закону України "Про державну службу".
Спірним у даній справі є виконання відповідачем умов щодо повідомлення позивача про наступне вивільнення та надсилання йому пропозицій щодо вакантних посад.
За змістом абзацу 1 частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду. 
Відповідно до ч. 6 cт. 49-2 КЗпП, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:
про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;
у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;
не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Згідно зі статтею 9-1 Закону України «Про державну службу», яка врегульовує порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів, доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів. Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.
Процедуру фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» визначає Порядок №1042, у пунктах 2, 3, 4 якого закріплено, що або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі. 
Факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця (далі - протокол). 
Протокол складається в довільній формі працівником державного органу, визначеним суб`єктом призначення або керівником державної служби, та повинен містити:
1) дату, час та місце складення протоколу;
2) підставу надіслання інформації або документів державному службовцю з посиланням на відповідну норму Закону;
3) дату, час та вид засобу телекомунікаційного зв`язку, за допомогою якого надіслано інформацію або документи державному службовцю;
4) контактні дані державного службовця, за якими надіслано інформацію або документи з використанням засобу телекомунікаційного зв`язку (номер телефону, адресу електронної пошти тощо);
5) короткий зміст інформації або документів, які надіслані державному службовцю;
6) найменування посади, прізвище та власне ім`я державного службовця, якому надіслано інформацію або документи;
7) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я працівника державного органу, який надіслав інформацію або документи державному службовцю;
8) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я уповноваженого працівника державного органу, який склав протокол;
9) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я керівника служби управління персоналом;
10) додатки до протоколу, що підтверджують факт надіслання інформації або документів (копію знімку екрану засобу телекомунікаційного зв`язку тощо).
Питання застосування норм статті 9-1 Закону №889-VIII вже було предметом дослідження Верховного Суду, який, з посиланням на приписи цієї статті та встановлену дату відправлення відповідачем позивачу повідомлення про наступне вивільнення, визнав таке повідомлення доведеним до відома позивача (з-поміж інших постанов, постанови від 15 липня 2021 року в справі №140/6353/20, від 14 березня 2024 року в справі №380/3566/20).
У постанові від 09 серпня 2022 року в справі №380/876/21 Верховний Суд, проаналізувавши норми статті 9-1 Закону №889-VIII, дійшов висновку про альтернативність вибору керівником державної служби способів доведення інформації або документів до відома державного службовця: особисто, поштою, електронною поштою, використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку. При чому, вибір одного із зазначених способів доведення інформації не тягне за собою обов`язку одночасного використання іншого. Окрім того Верховний Суд звернув увагу на те, що законодавцем у вищенаведеній нормі Закону №889-VIII не визначено імперативних вимог щодо вибору конкретного виду відправлення документів державного службовця засобами поштового зв`язку (простого, рекомендованого, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю), який, в розумінні Закону №889-VIII, вважатиметься належним повідомленням.
Із наведеним правовим підходом тлумачення статті 9-1 Закону №889-VIII погодився Верховний Суд, зокрема, у постанові від 22 листопада 2022 року в справі №320/8522/20, у якій, проаналізувавши положення статті 9-1 Закону №889-VIII, Порядку №1042 та Закону №851-IV, також констатував, що електронним документом є документ, інформація у якому зафіксована у вигляді електронних даних. Іншими словами, такий документ має бути створений у електронному вигляді. При цьому, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Тож, ураховуючи, що попередження позивача про наступне вивільнення створювалося не у порядку, визначеному Законом №851-IV, а саме, не є електронним документом, то до нього не застосовуються положення цього Закону щодо завірення електронного документа електронним цифровим підписом автора. З огляду на що твердження позивача про недотримання відповідачем вимог Закону №851-IV є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. 
Такої ж правової позиції дотримувався Верховний Суд і у постанові від 22 грудня 2022 року в справі №160/8601/20, у постанові від 11 квітня 2024 року по справі №380/3824/20.
Як вже встановлено судом, наказ Держпродспоживслужби (№ 361-к від 15.05.2055) та супровідний лист Держпродспоживслужби (від 15.05.2025 № 24-17/12054) надіслано на електронну пошту ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), враховуючи вимоги статті 9-1 Закону України «Про державну службу» (порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів). Відповідні докази про таке надіслання (зокрема, Протокол Держпродспоживслужби від 16.05.2025 № 6 про доведення ОСОБА_1 інформації; та ін. докази) надано позивачем до позову по справі № 420/23499/25.
Вказані обставини підтверджуються наданими до суду протоколом №6 «про доведення ОСОБА_1 наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 15 травня 2025 року № 361-к «Про скасування наказу Держпродспоживслужби від 22.11.2023 № 724-к» від 16.05.2025 року.
У даному протоколі вказано, що відповідно до статті 91 Закону України «Про державну службу» та Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1042, доведено засобами телекомунікаційного зв`язку до відома ОСОБА_1 наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 15 травня 2025 року № 361-к «Про скасування наказу Держпродспоживслужби від 22.11.2023 № 724-к» шляхом надсилання 16 травня 2025 року об 11 год. 13 хв. скан-копії зазначеного наказу на електронну адресу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він зазначив в особовій справі, про що складено даний протокол.
Отже, з огляду на приписи статті 9-1 Закону №889-VIII та встановлену судом дату відправлення відповідачем на електронну пошту позивача попередження, позивач уважається таким, що повідомлений про звільнення та такий, якому в установленому порядку запропоновано іншу рівнозначну посаду.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправними та скасування наказів - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, код ЄДРПОУ 39924774).

Суддя O.A. Вовченко

.