Справа № 372/3148/26 
Провадження 2-2378/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Сташків Т.Г.,
при секретарі Павлик А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - позивач, ТОВ «Споживчий центр») в особі представника Кіріченко Валерії Владиславівни (далі - представник позивача Кіріченко В.В.), через систему «Електронний суд» звернулось до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.10.2025 року ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 уклали договір № 538704-КС-005 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором UA-7138, у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 33 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 . 
Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 05.05.2026 року утворилася заборгованість у розмірі 111 870,00 грн, що складається з: 33 000,00 грн суми прострочених платежів за тілом кредиту; 55 770,00 грн суми прострочених платежів за процентами; суми заборгованості за штрафами 0,00 грн; суми заборгованості за відсотками відповідно до ст. 625 ЦКУ – 16 500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією – 6 600,00 грн.
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути вказану суму заборгованості з відповідача.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01.06.2026 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання.
16.06.2026 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на позовну заяву, у якому зазначив, що він позов визнає частково, в частині заборгованості за тілом кредиту, у іншій частині позову просить відмовити. Указує, що позику брав для придбання амуніції та належної форми для проходження служби, оскільки був призваний по мобілізації на підставі Указу Президента України до Збройних Сил України 14.09.2024 року, де проходить службу і на даний час, що підтверджую копією витягу наказу, копією довідки та копією посвідчення учасника бойових дій.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву у якій просив справу розглядати без його участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного.
17.10.2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 538704-КС-005 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором UA-7138, у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 33 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою-підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів.
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит строком на 24 тижні.
З довідки про стан заборгованості встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Бізнес Позика» станом на 05.05.2026 року становить 111 870,00 грн, що складається з: 33 000,00 грн суми прострочених платежів за тілом кредиту; 55 770,00 грн суми прострочених платежів за процентами; суми заборгованості за штрафами 0,00 грн; суми заборгованості за відсотками відповідно до ст. 625 ЦКУ – 16 500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією – 6 600,00 грн.
Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Положенням статті 3 Закону України № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно по`вязані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно з частиною першою статті 530 ЦК України.
Положенням статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положенням статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Керуючись принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши надані у справі докази, суд вважає доведеними факт укладення Договору № 538704-КС-005 від 17.10.2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 та факт отримання відповідачем кредитних коштів, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 33 000,00 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення нарахованих відсотків у розмірі 55 770,00 грн суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до абзацу 5 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» особливий період настав з моменту введення воєнного стану в Україні. Вказана норма закону щодо пільг є самостійною і не передбачає наявності у військовослужбовця виключно статусу учасника бойових дій, оскільки її дія поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Цей правовий висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду, викладеній у постановах від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц та від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14.
Відповідно до довідки, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 від 23.09.2024 року, ОСОБА_1 з 14.09.2024 року призваний по мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року.
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 06.08.2025 року, ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.
Отже, ОСОБА_1 станом на час укладення кредитного договору та подень розгляду справи має статус військовослужбовця Збройних Сил України та учасника бойових дій, а тому на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто, у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування вказаним кредитом».
Таким чином у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків у сумі 55 770,00 грн слід відмовити.
З приводу стягнення з відповідача на користь позивача 16 500,00 грн суми заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, у стягненні з відповідача на користь позивача 16 500,00 грн суми заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України необхідно відмовити.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 6 600,00 грн комісії, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. 
У зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 
Отже, у стягненні комісії з відповідача на користь товариства необхідно відмовити.
За наведених обставин, з урахуванням порушення позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного і повного погашення заборгованості, ненадання відповідачем доказів про погашення заборгованості за кредитним договором № 538704-КС-005 від 17.10.2025 року, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позов задоволено частково (лише в частині стягнення тіла кредиту), витрати позивача зі сплати судового збору підлягають частковому відшкодуванню - у розмірі 738,97 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-268, 274 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП  НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», код ЄРДПОУ: 410844239, відповідно до кредитного договору № 538704-КС-005 від 17.10.2025 року, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) грн 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», код ЄРДПОУ: 410844239, судовий збір у розмірі 738 (дві тисячі сто дванадцять) грн 97 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути переглянуто Обухівським районним судом у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому повне заочне рішення не було йому вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя:        Т.Г.Сташків